Input:
REGULAMENTUL DELEGAT (UE) NR. 149/2013 AL COMISIEI
din 19 decembrie 2012
de completare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește standardele tehnice de reglementare referitoare la dispozițiile în materie de compensare indirectă, obligația de compensare, registrul public, accesul la un loc de tranzacționare, contrapărțile nefinanciare și tehnicile de atenuare a riscurilor pentru contractele derivate extrabursiere care nu sunt compensate prin CPC
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (1),
având în vedere Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (2), în special articolul 4 alineatul (4), articolul 5 alineatul (1), articolul 6 alineatul (4), articolul 8 alineatul (5), articolul 10 alineatul (4) și articolul 11 alineatul (14),
întrucât:
(1)
Ar trebui furnizat un cadru care să cuprindă normele aplicabile obligației de compensare, aplicarea acesteia, posibile exceptări și tehnici de atenuare a riscurilor care trebuie stabilite în cazurile în care nu se poate realiza compensarea printr-o contraparte centrală (CPC). În vederea asigurării coerenței între aceste dispoziții, care ar trebui să intre în vigoare în același timp, și pentru a asigura părților interesate și în special persoanelor supuse acestor obligații o imagine cuprinzătoare în privința dispozițiilor și un acces eficient la acestea, este de dorit ca cele mai multe dintre standardele tehnice de reglementare obligatorii în temeiul titlului II din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 să fie incluse într-un singur regulament.
(2)
Având în vedere natura mondială a pieței de instrumente financiare derivate extrabursiere, prezentul regulament ar trebui să țină cont de orientările și recomandările relevante convenite la nivel internațional referitoare la reformele pieței de instrumente financiare derivate extrabursiere și la compensarea obligatorie, precum și de normele aferente elaborate în alte jurisdicții. Cadrul de stabilire a obligației de compensare ține în special cont de cerințele privind compensarea obligatorie publicate de Organizația Internațională a Reglementatorilor de Valori Mobiliare. Acest lucru va sprijini cât mai mult convergența cu abordarea din alte jurisdicții.
(3)
În vederea identificării cu claritate a unui număr limitat de concepte care derivă din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, precum și pentru precizarea condițiilor tehnice necesare pentru elaborarea prezentului standard tehnic, ar trebui definiți o serie de termeni.
(4)
Un acord de compensare indirectă nu ar trebui să expună o CPC, un membru compensator, un client sau un client indirect unui risc suplimentar de contraparte, iar activele și pozițiile clientului indirect ar trebui să beneficieze de un nivel adecvat de protecție. Prin urmare, este esențial ca orice tip de acorduri de compensare indirectă să respecte condițiile minime pentru asigurarea siguranței acestora. În acest scop, părțile implicate în acorduri de compensare indirectă sunt supuse unor obligații specifice. Astfel de acorduri depășesc relația contractuală dintre clienții indirecți și clientul unui membru compensator care furnizează servicii de compensare indirectă.
(5)
Regulamentul (UE) nr. 648/2012 prevede obligația ca o CPC să fie un sistem desemnat în temeiul Directivei 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare (3). În consecință, membrii compensatori ai CPC ar trebui să fie considerați participanți în sensul directivei respective. Prin urmare, pentru a asigura clienților indirecți un nivel de protecție echivalent cu cel acordat clienților în temeiul Regulamentului (UE) nr. 648/2012, este necesar să se asigure că acei clienți care furnizează servicii de compensare indirectă sunt instituții de credit, firme de investiții sau instituții de credit ori firme de investiții echivalente dintr-o țară terță.
(6)
Ar trebui stabilite acorduri privind compensarea indirectă care să garanteze că clienții indirecți pot obține un nivel de protecție echivalent cu cel al clienților direcți în cazul incapacității de îndeplinire a unor obligații. Într-o situație de incapacitate de îndeplinire a unor obligații ale unui membru compensator care facilitează un acord de compensare indirectă, clienții indirecți ar trebui incluși în transferul de poziții ale clienților către un membru compensator alternativ în temeiul cerințelor în materie de portabilitate instituite de articolele 39 și 48 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Garanții adecvate împotriva incapacității îndeplinirii obligațiilor clienților ar trebui să existe, de asemenea, în cadrul acordurilor privind compensarea indirectă și ar trebui să permită transferul pozițiilor clienților indirecți către un furnizor alternativ de servicii de compensare.
(7)
Deoarece acordurile de compensare indirectă pot produce riscuri specifice, toate părțile incluse într-un acord de compensare indirectă, inclusiv membrii compensatori și CPC, ar trebui să identifice, să monitorizeze și să gestioneze periodic orice riscuri semnificative care decurg din acordurile în cauză. Este deosebit de importantă în acest context comunicarea informațiilor între clienții care furnizează servicii de compensare indirecte și membrii compensatori care facilitează aceste servicii. Membrii compensatori ar trebui să utilizeze informațiile furnizate de clienți numai pentru scopuri legate de gestionarea riscurilor și ar trebui să prevină utilizarea abuzivă a informațiilor sensibile din punct de vedere comercial, inclusiv prin recurgerea la bariere eficace între diversele departamente ale unei instituții financiare, pentru evitarea conflictelor de interese.
(8)
Atunci când autorizează o CPC să compenseze o clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere, autoritatea competentă are obligația de a trimite o notificare Autorității europene pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP). Această notificare ar trebui să includă informații detaliate care sunt necesare AEVMP pentru desfășurarea procesului de evaluare, inclusiv informații privind lichiditatea și volumul clasei relevante de instrumente financiare derivate extrabursiere. Deși informațiile se transmit dinspre autoritatea competentă către AEVMP, CPC care a solicitat autorizarea ar trebui să furnizeze inițial informațiile necesare autorităților competente, care pot completa ulterior aceste informații.
(9)
Deși este posibil să nu fie întotdeauna disponibile toate informațiile care trebuie incluse în notificarea transmisă AEVMP de către autoritatea competentă în scopul îndeplinirii obligației de compensare, în special în ceea ce privește produsele noi, ar trebui furnizate estimările disponibile, inclusiv o precizare clară a ipotezelor cu care s-a operat. Notificarea ar trebui să conțină, de asemenea, informații referitoare la contrapărți, cum ar fi tipul și numărul acestora, pașii necesari pentru începerea compensării cu o CPC, capacitatea juridică și operațională a acestora sau cadrul de administrare a riscurilor al acestora, pentru a permite AEVMP să evalueze capacitatea contrapărților active de a se conforma obligației de compensare fără perturbarea pieței.
(10)
Notificarea transmisă de autoritatea competentă către AEVMP ar trebui să conțină informații privind gradul de standardizare, lichiditatea și disponibilitatea prețurilor, pentru ca AEVMP să poată evalua dacă o clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere ar trebui să facă obiectul obligației de compensare. Criteriile referitoare la standardizarea condițiilor contractuale și a proceselor operaționale aferente unei clase relevante de instrumente financiare derivate extrabursiere sunt un indicator al standardizării condițiilor economice ale unei clase de instrumente financiare derivate extrabursiere, întrucât condițiile contractuale și procesele operaționale pot fi standardizate numai atunci când condițiile economice în cauză sunt standardizate. Criteriile referitoare la lichiditate și disponibilitatea prețurilor sunt evaluate de AEVMP din puncte de vedere diferite decât cele utilizate pentru evaluarea efectuată de autoritatea competentă cu ocazia autorizării CPC. În acest context, lichiditatea este evaluată într-o perspectivă mai largă și diferă de lichiditatea după ce s-ar aplica obligația de compensare. În particular, faptul că un contract este suficient de lichid încât să fie compensat printr-o CPC nu implică neapărat că acesta ar trebui să fie supus obligației de compensare. Evaluarea AEVMP nu ar trebui să copieze sau să dubleze analiza realizată deja de autoritatea competentă.
(11)
Informațiile care trebuie furnizate de autoritatea competentă în scopul îndeplinirii obligației de compensare ar trebui să permită AEVMP să evalueze disponibilitatea informațiilor privind prețurile. În această privință, accesul unei CPC la informații privind prețurile la un moment dat nu înseamnă că participanții la piață ar putea avea acces la informațiile privind prețurile în viitor. Drept urmare, faptul că o CPC are acces la informațiile privind prețurile necesare pentru gestionarea riscurilor aferente compensării contractelor derivate dintr-o anumită clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere nu implică automat că această clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere ar trebui să fie supusă obligației de compensare.
(12)
Nivelul detaliilor disponibile în registrul cu clase de contracte derivate extrabursiere supuse obligației de compensare depinde de relevanța acestor detalii pentru identificarea fiecărei clase de contracte derivate extrabursiere. Drept urmare, nivelul detaliilor din registru poate fi diferit pentru diversele clase de contracte derivate extrabursiere.
(13)
Dacă s-ar permite accesul mai multor CPC la un loc de tranzacționare, s-ar putea mări accesul participanților la respectivul loc de tranzacționare, consolidând astfel lichiditatea globală. În astfel de împrejurări este totuși necesar să se precizeze noțiunea de fragmentare a lichidității în cadrul unui loc de tranzacționare, în cazul în care acest lucru poate amenința funcționarea armonioasă și ordonată a piețelor pentru clasa de instrumente financiare care face obiectul cererii.
(14)
Evaluarea de către autoritatea competentă a locului de tranzacționare la care CPC a solicitat acces și de către autoritatea competentă a CPC ar trebui să se bazeze pe mecanismele disponibile pentru prevenirea fragmentării lichidității în cadrul unui loc de tranzacționare.
(15)
Pentru prevenirea fragmentării lichidității, toți participanții la un loc de tranzacționare ar trebui să poată compensa toate tranzacțiile efectuate între ei. Cu toate acestea, nu ar fi proporțional să se impună tuturor membrilor compensatori ai unei CPC existente să devină și membri compensatori ai oricărei CPC noi care deservește respectivul loc de tranzacționare. În cazul în care există entități care sunt membri compensatori ai ambelor CPC, acestea pot facilita transferul și compensarea tranzacțiilor executate de participanți la piață deserviți în mod separat de cele două CPC, pentru a limita riscul de fragmentare a lichidității. Cu toate acestea, este important ca o cerere de a obține acces la un loc de tranzacționare de către o CPC să nu fragmenteze lichiditatea într-un mod care ar face să crească riscurile la care este expusă CPC existentă.
(16)
În conformitate cu articolul 8 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, o solicitare de acces la un loc de tranzacționare din partea unei CPC nu ar trebui să necesite o interoperabilitate și, prin urmare, prezentul regulament nu ar trebui să impună interoperabilitatea ca singur mijloc de soluționare a problemei fragmentării lichidității. Cu toate acestea, prezentul regulament nu ar trebui să interzică CPC să încheie benevol un astfel de acord dacă sunt îndeplinite condițiile necesare pentru realizarea unui astfel de acord.
(17)
Pentru a stabili care contracte derivate extrabursiere pot fi măsurate în mod obiectiv ca reducând riscurile legate direct de activitatea comercială sau de finanțare a trezoreriei, contrapărțile nefinanciare ar trebui să aplice unul dintre criteriile prevăzute în prezentul regulament, inclusiv definiția contabilă bazată pe normele din standardele internaționale de raportare financiară (IFRS). Definiția contabilă poate fi utilizată de contrapărți chiar dacă acestea nu aplică normele IFRS. Pentru contrapărțile nefinanciare care pot utiliza norme contabile locale, este de așteptat ca majoritatea contractelor clasificate drept acoperire a riscurilor în conformitate cu aceste norme contabile locale să corespundă cu definiția generală a riscurilor direct legate de activitatea comercială sau de activitatea de finanțare a trezoreriei prevăzută în prezentul regulament.
(18)
În anumite cazuri, se poate întâmpla să nu fie posibilă acoperirea unui risc prin utilizarea unui contract derivat cu legătură directă, cu alte cuvinte a unui contract cu exact același activ suport și aceeași dată de compensare ca ale riscului acoperit. Într-un astfel de caz, contrapartea nefinanciară ar putea recurge la acoperirea prin substituent, utilizând un instrument strâns corelat pentru a-și acoperi expunerea, cum ar fi un instrument cu un activ suport diferit, dar foarte apropiat din punctul de vedere al comportamentului economic. În plus, anumite grupuri de contrapărți nefinanciare care încheie contracte derivate extrabursiere prin intermediul unei entități unice pentru a-și acoperi riscurile raportat la riscurile globale ale grupului pot utiliza acoperirea riscurilor la nivel macro sau de portofoliu. Aceste contracte derivate extrabursiere la nivel macro, de portofoliu sau prin substituent pot reprezenta acoperire a riscurilor în sensul prezentului regulament și ar trebui evaluate în funcție de criteriile de stabilire a contractelor derivate extrabursiere care reduc în mod obiectiv riscurile.
(19)
Un risc poate evolua în timp și, pentru adaptarea la evoluția riscului, poate fi necesar ca acele contracte derivate extrabursiere care au fost executate inițial pentru reducerea riscurilor referitoare la activitatea comercială sau de finanțare a trezoreriei să fie contrabalansate prin utilizarea unor contracte derivate extrabursiere suplimentare. Drept urmare, acoperirea unui risc poate fi obținută printr-o combinație de contracte derivate extrabursiere, inclusiv contracte derivate extrabursiere ce contrabalansează contractele derivate extrabursiere care și-au pierdut legătura cu riscurile comerciale sau de finanțare a trezoreriei.
(20)
Gama riscurilor direct legate de activitățile comerciale și de finanțare a trezoreriei este foarte largă și variază de la un sector economic la altul. Riscurile legate de activitățile comerciale sunt de obicei asociate contribuțiilor la funcția de producție a unei societăți, precum și produselor și serviciilor pe care le vinde sau le furnizează aceasta. Activitățile de finanțare a trezoreriei se referă de obicei la gestionarea finanțării pe termen scurt și lung a unei entități, inclusiv a datoriilor acesteia, și la modalitățile în care aceasta își investește resursele financiare pe care le generează sau le deține, inclusiv la gestionarea numerarului. Finanțarea trezoreriei și activitățile comerciale pot fi afectate de surse comune de risc, cum ar fi riscul valutar, prețul mărfurilor, inflația sau riscul de credit. Având în vedere că contractele derivate extrabursiere sunt încheiate pentru acoperirea unui anumit risc, la analiza riscurilor direct legate de activitățile comerciale sau de finanțare a trezoreriei aceste riscuri ar trebui definite în mod consecvent, astfel încât să fie acoperite ambele activități. În plus, separarea celor două concepte ar putea avea consecințe neprevăzute, având în vedere că, în funcție de sectorul în care își desfășoară activitatea contrapărțile nefinanciare, un anumit risc ar fi acoperit în cadrul finanțării de trezorerie sau al activității comerciale.
(21)
Pragurile de compensare ar trebui stabilite ținând cont de relevanța sistemică a riscurilor conexe, dar este important să se considere că contractele derivate extrabursiere care reduc riscurile sunt excluse din calculul pragurilor de compensare și că pragurile de compensare permit o excepție de la principiul obligației de compensare pentru contractele derivate extrabursiere care pot fi considerate ca nefiind încheiate pentru scopuri de acoperire a riscurilor. Mai concret, valoarea pragurilor de compensare ar trebui revizuită periodic și ar trebui stabilită în funcție de clasa de contracte derivate extrabursiere. Clasele de instrumente financiare derivate extrabursiere în scopul pragurilor de compensare pot fi diferite de clasele de instrumente financiare derivate extrabursiere în scopul obligației de compensare. La stabilirea valorii pragurilor de compensare ar trebui să se acorde atenția cuvenită nevoii de a defini un indicator unic care să reflecte relevanța sistemică a sumei pozițiilor nete și a expunerilor pentru fiecare contraparte și pentru fiecare clasă de active de instrumente financiare derivate extrabursiere. În plus, pragurile de compensare utilizate de contrapărți nefinanciare ar trebui să fie simplu de pus în aplicare.
(22)
Valoarea pragurilor de compensare ar trebui să fie stabilită luându-se în considerare relevanța sistemică a sumei pozițiilor și expunerilor nete pentru fiecare contraparte și pentru fiecare clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Ar trebui totuși să se considere că aceste poziții nete și expuneri sunt diferite de o expunere netă la nivelul contrapărților și la nivelul clasei de active. În plus, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 648/2012, aceste poziții nete ar trebui însumate pentru a stabili datele care trebui avute în vedere la stabilirea pragurilor de compensare. Cuantumul care ar trebui avut în vedere la stabilirea pragurilor de compensare este valoarea totală brută rezultată din însumarea acestor poziții nete. Valoarea noțională brută rezultată din această însumare ar trebui utilizată ca referință pentru stabilirea pragurilor de compensare.
(23)
În plus, structura activității implicând instrumente financiare derivate extrabursiere a contrapărților nefinanciare conduce de obicei la un nivel scăzut de compensare (netting), întrucât contractele derivate extrabursiere sunt încheiate în aceeași direcție. Drept urmare, diferența dintre suma pozițiilor nete și a expunerilor pentru fiecare contraparte și pentru fiecare clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere ar fi foarte apropiată de valoarea brută a contractelor. Așadar, în vederea îndeplinirii obiectivului de asigurare a simplității, valoarea brută a contractelor derivate extrabursiere ar trebui utilizată drept substituent valabil al măsurii de care trebuie ținut cont pentru stabilirea pragului de compensare.
(24)
Având în vedere faptul că entitățile nefinanciare care nu depășesc pragul de compensare nu au obligația de a-și evalua la prețul pieței contractele derivate extrabursiere, nu ar fi rezonabil să se utilizeze această măsură pentru a stabili pragurile de compensare, întrucât acest lucru ar impune o sarcină excesivă contrapărților nefinanciare, care nu ar fi proporțională cu riscurile care ar sta la baza măsurii. În schimb, utilizarea valorii noționale a contractelor derivate extrabursiere ar permite o abordare simplă, care nu este expusă la evenimente exterioare în cazul entităților nefinanciare.
(25)
Depășirea uneia dintre aceste valori stabilite pentru o clasă de instrumente financiare derivate extrabursiere ar trebui să declanșeze depășirea pragului de compensare pentru toate clasele, deoarece contractele derivate extrabursiere de reducere a riscurilor sunt excluse din calculul pragului de compensare, consecințele depășirii pragului de compensare nu se referă doar la obligația de compensare, ci includ și tehnicile de atenuare a riscurilor, iar abordarea obligațiilor relevante în temeiul Regulamentului (UE) nr. 648/2012 aplicabile contrapărților nefinanciare ar trebui să fie simplă, având în vedere caracterul nesofisticat al celor mai multe dintre acestea.
(26)
În cazul contractelor derivate extrabursiere care nu sunt compensate ar trebui să se aplice tehnici de atenuare a riscurilor, cum ar fi confirmarea rapidă. Confirmarea contractelor derivate extrabursiere se poate referi la unul sau mai multe acorduri-cadru, acorduri-cadru de confirmare sau la alte condiții standard. Aceasta poate lua forma unui contract executat prin mijloace electronice sau a unui document semnat de ambele contrapărți.
(27)
Este esențial ca contrapărțile să confirme condițiile aferente tranzacțiilor lor cât mai curând posibil după executarea tranzacției, în special atunci când tranzacția este executată sau prelucrată prin mijloace electronice, pentru a asigura o înțelegere comună și securitatea juridică a condițiilor tranzacției. În particular, contrapărțile care încheie contracte derivate extrabursiere nestandard sau complexe pot avea nevoie de implementarea unor instrumente pentru respectarea cerinței de confirmare rapidă a contractelor lor derivate extrabursiere. Confirmarea rapidă ar anticipa, de asemenea, evoluția practicilor de piață relevante din acest domeniu.
(28)
Pentru atenuarea în continuare a riscurilor, reconcilierea portofoliilor permite fiecărei contrapărți să întreprindă o analiză cuprinzătoare a unui portofoliu de tranzacții din punctul de vedere al contrapărții sale, pentru identificarea cu promptitudine a oricărei neînțelegeri referitoare la condițiile-cheie ale tranzacției. Aceste condiții ar trebui să includă evaluarea fiecărei tranzacții și pot include de asemenea alte detalii relevante, cum ar fi data intrării în vigoare, data programată a scadenței, data oricărei plăți sau decontări, valoarea noțională a contractului și moneda tranzacției, instrumentul suport, poziția contrapărților, convenția privind zilele de lucru și orice rate fixe sau variabile ale contractului derivat extrabursier.
(29)
Având în vedere diversele profiluri de risc și pentru ca reconcilierea portofoliilor să fie o tehnică de atenuare a riscurilor proporțională, frecvența reconcilierilor și dimensiunea portofoliului de avut în vedere ar trebui să fie diferite în funcție de natura contrapărților. Ar trebui să se aplice cerințe mai stricte contrapărților financiare și nefinanciare care depășesc pragul de compensare; pe de altă parte, ar trebui să se aplice o frecvență de reconciliere mai scăzută contrapărților nefinanciare care nu ar depăși pragul de compensare indiferent de categoria contrapărții care ar beneficia de asemenea de această reconciliere cu frecvență redusă pentru acea parte a portofoliului său.
(30)
Comprimarea portofoliului poate fi, de asemenea, un instrument eficient de atenuare a riscurilor, în funcție de circumstanțe cum ar fi dimensiunea portofoliului de tranzacții cu o anumită contraparte, data scadenței, scopul și gradul de standardizare al contractelor derivate extrabursiere. Contrapărțile financiare și nefinanciare care au un portofoliu de contracte derivate extrabursiere care nu sunt compensate prin CPC după depășirea nivelului stabilit prin prezentul regulament ar trebui să dispună de proceduri de analizare a posibilității de utilizare a comprimării portofoliului care să le permită să își reducă riscul de credit al contrapărții.
(31)
Soluționarea litigiilor vizează atenuarea riscurilor care decurg din contracte care nu sunt compensate la nivel central. Atunci când încheie între ele tranzacții cu instrumente financiare derivate extrabursiere, contrapărțile ar trebui să fi convenit în privința unui cadru de soluționare a oricăror litigii conexe care ar putea apărea. Cadrul ar trebui să se refere la mecanisme de soluționare, precum arbitrarea de către un terț sau mecanisme de sondare a pieței. Scopul acestui cadru este să se evite escaladarea numărului de litigii nesoluționate și expunerea contrapărților la riscuri suplimentare. Litigiile ar trebui identificate, gestionate și comunicate în mod adecvat.
(32)
În scopul precizării condițiilor de piață care împiedică evaluarea la prețul pieței, este necesar să se precizeze piețele inactive. O piață poate fi inactivă dintr-o serie de motive, inclusiv atunci când nu au loc periodic tranzacții „în condiții obiective”, în sensul contabil al acestei expresii.
(33)
Prezentul regulament se aplică contrapărților financiare și contrapărților nefinanciare care depășesc pragul de compensare și ține cont de dispozițiile Directivei 2006/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investiții și al instituțiilor de credit (4), care stabilește de asemenea cerințele care trebuie respectate la evaluarea în funcție de un model.
(34)
Deși modelul utilizat pentru acest tip de evaluare poate fi elaborat intern sau extern, pentru a asigura un grad de responsabilitate adecvat, aprobarea modelului este sarcina consiliului de administrație sau a unui comitet delegat de acest consiliu.
(35)
Atunci când contrapărțile pot aplica exceptarea intragrup în urma notificării pe care au transmis-o autorităților competente, dar fără a aștepta încheierea termenului de neexprimare de obiecții de către autoritățile competente în cauză, este important să se asigure că autoritățile competente obțin la timp informații adecvate și suficiente pentru a evalua dacă ar trebui să obiecteze la utilizarea exceptării.
(36)
Dimensiunea, volumele și frecvența anticipate ale contractelor derivate extrabursiere intragrup pot fi determinate pe baza istoricului tranzacțiilor intragrup ale contrapărților, precum și pe baza modelului anticipat și a activității preconizate pentru viitor.
(37)
Atunci când contrapărțile aplică o exceptare intragrup, acestea ar trebui să comunice public informațiile, în vederea asigurării transparenței față de participanții la piață și de potențialii creditori. Acest lucru este important pentru potențialii creditori ai contrapărților din punctul de vedere al evaluării riscurilor. Comunicarea publică vizează prevenirea apariției unor percepții eronate, potrivit cărora contractele derivate extrabursiere ar fi compensate la nivel central sau ar face obiectul unor tehnici de atenuare a riscurilor atunci când acest lucru nu este adevărat.
(38)
Calendarul de realizare a confirmării rapide necesită eforturi de adaptare, inclusiv modificări ale practicilor de pe piață și consolidarea sistemelor informatice. Având în vedere că ritmul de adaptare la conformitate poate diferi în funcție de categoria de contrapărți și de clasa de active a instrumentelor financiare derivate extrabursiere, stabilirea unor date de aplicare progresive, care țin cont de aceste diferențe, ar permite consolidarea calendarului de confirmare pentru contrapărțile și produsele care ar fi gata mai rapid.
(39)
Standardele stabilite pentru reconcilierea și comprimarea portofoliilor sau pentru soluționarea litigiilor ar necesita stabilirea de către contrapărți a unor proceduri, a unor politici și a unor procese și modificarea documentației, ceea ce ar necesita timp. Intrarea în vigoare a cerințelor conexe ar fi întârziată pentru a acorda contrapărților timpul de care au nevoie pentru a adopta măsurile necesare în scopul conformității.
(40)
Prezentul regulament se bazează pe proiectele de standarde tehnice de reglementare transmise Comisiei de Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP).
(41)
În conformitate cu articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (5), AEVMP a efectuat consultări publice deschise cu privire la proiectele de standarde tehnice de reglementare, a analizat costurile și beneficiile potențiale aferente și a solicitat avizul Grupului părților interesate din domeniul valorilor mobiliare și piețelor înființat în conformitate cu articolul 37 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
GENERALITĂȚI
Articolul 1
Definiții
În scopul prezentului regulament se aplică următoarele definiții:
(a)
„client indirect” înseamnă clientul unui client al unui membru compensator;
(b)
„acord de compensare indirectă” înseamnă un set de relații contractuale între contrapartea centrală (CPC), membrul compensator, clientul unui membru compensator și un client indirect care permite clientului unui membru compensator să presteze servicii de compensare clientului indirect;
(c)
„confirmare” înseamnă consemnarea în scris a acceptării de către contrapărți a tuturor condițiilor unui contract derivat extrabursier.
CAPITOLUL II
ACORDURI DE COMPENSARE INDIRECTĂ
[Articolul 4 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 2
Structura acordurilor de compensare indirectă
(1) În cazul în care un membru compensator este gata să faciliteze compensarea indirectă, oricărui client al acestui membru compensator i se permite să furnizeze servicii de compensare indirectă unuia sau mai multora dintre propriii săi clienți, cu condiția ca clientul membrului compensator să fie o instituție de credit autorizată, o firmă de investiții sau o instituție de credit ori o firmă de investiție echivalentă dintr-o țară terță.
(2) Condițiile contractuale ale unui acord de compensare indirectă sunt convenite între clientul unui membru compensator și clientul indirect, după consultarea cu membrul compensator în privința aspectelor care pot avea un impact asupra operațiunilor membrului compensator. Acestea includ obligațiile contractuale ale clientului de a onora toate obligațiile clientului indirect față de membrul compensator. Aceste obligații se referă numai la tranzacțiile care decurg din acordul de compensare indirectă, al căror domeniu de aplicare se consemnează în scris în mod clar în contractele convenite.
Articolul 3
Obligațiile CPC
(1) Acordurile de compensare indirectă nu trebuie să fie supuse unor practici comerciale ale CPC care acționează ca barieră în calea încheierii acestora în condiții comerciale rezonabile. La cererea unui membru compensator, CPC ține o evidență și o contabilitate separate, care să permită fiecărui client să distingă, în cadrul conturilor deținute la CPC, între activele și pozițiile clientului, pe de o parte, și cele deținute în conturile clienților indirecți ai clientului, pe de altă parte.
(2) CPC identifică, monitorizează și gestionează orice riscuri semnificative care decurg din acordurile de compensare indirectă care ar putea afecta rezistența CPC.
Articolul 4
Obligațiile membrilor compensatori
(1) Un membru compensator care se oferă să faciliteze servicii de compensare indirectă face acest lucru în condiții comerciale rezonabile. Fără a se aduce atingere confidențialității acordurilor contractuale cu clienții individuali, membrul compensator comunică public condițiile generale în care este dispus să faciliteze servicii de compensare indirectă. Printre aceste condiții se pot include cerințele operaționale minime pentru clienții care furnizează servicii de compensare indirectă.
(2) La facilitarea acordurilor de compensare indirectă, membrii compensatori aplică oricare dintre următoarele măsuri de segregare, conform indicațiilor transmise de client:
(a)
ținerea de evidențe și a unei contabilități separate, care să permită fiecărui client să distingă, în cadrul conturilor deținute la membrul compensator, între activele și pozițiile clientului, pe de o parte, și cele deținute în conturile clienților săi indirecți, pe de altă parte;
(b)
ținerea de evidențe și a unei contabilități separate, care să permită fiecărui client să distingă, în cadrul conturilor deținute la membrul compensator, între activele și pozițiile deținute în contul unui client indirect, pe de o parte, și cele deținute în conturile altor clienți indirecți, pe de altă parte.
(3) Cerința de a distinge activele și pozițiile deținute la membrul compensator este considerată îndeplinită dacă sunt întrunite condițiile prevăzute la articolul 39 alineatul (9) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(4) Membrii compensatori instituie proceduri fiabile pentru gestionarea incapacității de îndeplinire a obligațiilor unui client care furnizează servicii de compensare indirectă. Aceste proceduri includ un mecanism credibil de transfer al pozițiilor și al activelor către un client sau un membru compensator alternativ, sub rezerva acordului din partea clienților indirecți afectați. Un client sau un membru compensator nu este obligat să accepte aceste poziții dacă nu s-a angajat anterior în acest sens printr-un acord contractual.
(5) Membrul compensator se asigură, de asemenea, că procedurile sale permit lichidarea promptă a activelor și a pozițiilor clienților indirecți și permit membrului compensator să achite toate sumele datorate clienților indirecți în urma producerii incapacității de îndeplinire a obligațiilor clientului.
(6) Membrii compensatori identifică, monitorizează și gestionează orice riscuri decurgând din facilitarea acordurilor de compensare indirectă, inclusiv prin utilizarea informațiilor furnizate de clienți în temeiul articolului 4 alineatul (3). Membrul compensator instituie proceduri interne fiabile pentru a garanta că aceste informații nu pot fi utilizate în scopuri comerciale.
Articolul 5
Obligațiile clienților
(1) Clienții care furnizează servicii de compensare indirectă țin evidențe și o contabilitate separată, care să le permită să deosebească între propriile active și poziții și cele deținute în contul clienților lor indirecți. Acești clienți oferă clienților indirecți posibilitatea de a alege între opțiunile de segregare prevăzute la articolul 4 alineatul (2) și se asigură că clienții indirecți sunt pe deplin informați în privința riscurilor aferente fiecărei opțiuni de segregare. Informațiile furnizate de client clienților indirecți includ detalii ale acordurilor pentru transferarea pozițiilor și a conturilor către un client alternativ.
(2) Clienții care furnizează servicii de compensare indirectă solicită membrului compensator să deschidă un cont segregat la CPC. Acest cont este destinat exclusiv păstrării activelor și a pozițiilor clienților săi indirecți.
(3) Clienții furnizează membrului compensator suficiente informații pentru identificarea, monitorizarea și gestionarea oricăror riscuri care decurg din facilitarea unor acorduri de compensare indirectă. În eventualitatea unei incapacități de îndeplinire a obligațiilor clientului, toate informațiile deținute de client în ceea ce privește clienții săi indirecți vor fi puse imediat la dispoziția membrului compensator.
CAPITOLUL III
NOTIFICAREA TRIMISĂ AEVMP ÎN SCOPUL OBLIGAȚIEI DE COMPENSARE
[Articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 6
Detalii care trebuie incluse în notificare
(1) Notificarea în scopul obligației de compensare include următoarele informații:
(a)
identificarea clasei de contracte derivate extrabursiere;
(b)
identificarea contractelor derivate extrabursiere în cadrul clasei de contracte derivate extrabursiere;
(c)
alte informații care trebuie incluse în registrul public în conformitate cu articolul 8;
(d)
orice alte caracteristici suplimentare necesare pentru a face diferența între contractele derivate extrabursiere din cadrul clasei de contracte derivate extrabursiere de contractele derivate extrabursiere din afara respectivei clase;
(e)
dovezi ale gradului de standardizare a condițiilor contractuale și a proceselor operaționale aferente clasei relevante de contracte derivate extrabursiere;
(f)
date privind volumul corespunzător clasei de contracte derivate extrabursiere;
(g)
date privind lichiditatea clasei de contracte derivate extrabursiere;
(h)
dovezi care să arate că participanții la piață au la dispoziție informații echitabile, fiabile și general acceptate privind prețurile pentru contractele din clasa de contracte derivate extrabursiere;
(i)
dovezi privind impactul obligației de compensare asupra măsurii în care participanții la piață au la dispoziție informații privind prețurile.
(2) În scopul evaluării datei sau a datelor de la care produce efecte obligația de compensare, inclusiv orice aplicare treptată a obligației și categoriile de contrapărți cărora li se aplică obligația de compensare, notificarea în scopul obligației de compensare include:
(a)
date relevante pentru evaluarea volumului preconizat corespunzător clasei de contracte derivate extrabursiere, dacă aceasta intră sub incidența obligației de compensare;
(b)
dovezi privind capacitatea CPC de a gestiona volumul preconizat corespunzător clasei de contracte derivate extrabursiere, dacă aceasta intră sub incidența obligației de compensare și de a gestiona riscurile decurgând din compensarea clasei relevante de contracte derivate extrabursiere, inclusiv prin acorduri de compensare cu clienții sau cu clienții indirecți;
(c)
tipul și numărul de contrapărți active și preconizate să fie active în cadrul pieței pentru clasa de contracte derivate extrabursiere, dacă aceasta intră sub incidența obligației de compensare;
(d)
o prezentare a diverselor sarcini care trebuie finalizate pentru a începe compensarea cu CPC, împreună cu stabilirea perioadei necesare pentru îndeplinirea fiecărei sarcini;
(e)
informații despre capacitatea de administrare a riscurilor, capacitatea juridică și capacitatea operațională a gamei de contrapărți active pe piață pentru clasa de contracte derivate extrabursiere, dacă aceasta intră sub incidența obligației de compensare.
(3) Datele referitoare la volum și lichiditate conțin, pentru clasa de contracte derivate extrabursiere și pentru fiecare contract derivat din cadrul clasei, informațiile relevante referitoare la piață, inclusiv date istorice, date actuale și orice modificare care se preconizează să intervină dacă clasa de contracte derivate extrabursiere intră sub incidența obligației de compensare, inclusiv:
(a)
numărul tranzacțiilor;
(b)
volumul total;
(c)
totalul pozițiilor deschise;
(d)
nivelul ordinelor deschise, inclusiv numărul mediu de ordine și de cereri de oferte;
(e)
amplitudinea spreadurilor;
(f)
măsurarea lichidității în condiții de criză a pieței;
(g)
măsurarea lichidității pentru executarea procedurilor în caz de neîndeplinire a obligațiilor.
(4) Informațiile referitoare la gradul de standardizare a condițiilor contractuale și a proceselor operaționale pentru clasa relevantă de contracte derivate extrabursiere furnizate la alineatul (1) litera (e) includ, pentru clasa de contracte derivate extrabursiere și pentru fiecare contract derivat din această clasă, date privind prețul zilnic de referință, precum și numărul de zile din fiecare an cu prețul de referință pe care îl consideră fiabil cel puțin pe perioada celor 12 luni precedente.
CAPITOLUL IV
CRITERII DE STABILIRE A CLASELOR DE CONTRACTE DERIVATE EXTRABURSIERE CARE FAC OBIECTUL OBLIGAȚIEI DE COMPENSARE
[Articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 7
Criterii care trebuie evaluate de AEVMP
(1) În ceea ce privește gradul de standardizare a condițiilor contractuale și a proceselor operaționale aferente clasei relevante de contracte derivate extrabursiere, Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP) ia în considerare următoarele aspecte:
(a)
dacă condițiile contractuale ale clasei relevante de contracte derivate extrabursiere includ o documentație juridică comună, inclusiv acorduri-cadru de compensare (netting), definiții, condiții și confirmări standard care stabilesc detaliile contractuale utilizate în mod obișnuit de contrapărți;
(b)
dacă procesele operaționale ale respectivei clase relevante de contracte derivate extrabursiere sunt supuse prelucrării automate post-tranzacționare și unor evenimente din ciclul de viață care sunt gestionate într-o manieră comună potrivit unui calendar convenit pe scară largă de contrapărți.
(2) În ceea ce privește volumul și lichiditatea clasei relevante de contracte derivate extrabursiere, AEVMP ia în considerare următoarele aspecte:
(a)
dacă marjele sau cerințele financiare ale CPC ar fi proporționale cu riscurile pe care încearcă să le atenueze obligația de compensare;
(b)
stabilitatea în timp a dimensiunilor și a nivelului pieței în ceea ce privește produsul în cauză;
(c)
probabilitatea ca dispersia pieței să rămână suficientă în eventualitatea producerii unei incapacități de îndeplinire a obligațiilor unui membru compensator;
(d)
numărul și valoarea tranzacțiilor.
(3) În ceea ce privește disponibilitatea unor informații echitabile, fiabile și general acceptate privind prețurile contractelor derivate extrabursiere din clasa relevantă, AEVMP ia în considerare dacă informațiile necesare pentru stabilirea cu exactitate a prețurilor contractelor derivate extrabursiere din clasa relevantă sunt ușor accesibile participanților la piață în condiții comerciale rezonabile și dacă acestea ar continua să fie ușor accesibile dacă clasa relevantă de contracte derivate extrabursiere ar intra sub incidența obligației de compensare.
CAPITOLUL V
REGISTRUL PUBLIC
[Articolul 6 alineatul (4) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 8
Detalii care trebuie incluse în registrul AEVMP
(1) Registrul public al AEVMP include, pentru fiecare clasă de contracte derivate extrabursiere supusă obligației de compensare:
(a)
clase de active a contractelor derivate extrabursiere;
(b)
tipul de contracte derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(c)
activele suport ale contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(d)
în cazul activelor suport care sunt instrumente financiare, precizarea dacă activul suport este reprezentat de un singur instrument financiar/emitent sau de un indice/portofoliu;
(e)
pentru alte active suport, precizarea categoriei activului suport;
(f)
moneda noțională și moneda de decontare ale contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(g)
plaja de scadențe a contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(h)
condițiile de decontare a contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(i)
plaja de frecvențe de plată a contractelor derivate extrabursiere din cadrul clasei de active;
(j)
identificatorul de produs al clasei relevante de contracte derivate extrabursiere;
(k)
orice altă caracteristică necesară pentru a face distincția între contracte aparținând clasei relevante de contracte derivate extrabursiere.
(2) În ceea ce privește fiecare CPC autorizată sau recunoscută în scopul obligației de compensare, registrul public al AEVMP include următoarele elemente:
(a)
codul de identificare, în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1247/2012 al Comisiei (6);
(b)
denumirea completă;
(c)
țara de stabilire;
(d)
autoritatea competentă desemnată în conformitate cu articolul 22 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(3) În ceea ce privește datele de la care intră în vigoare obligația de compensare, inclusiv în cazul aplicării unei perioade de tranziție, registrul public al AEVMP include următoarele elemente:
(a)
identificarea categoriilor de contrapărți cărora li se aplică fiecare perioadă de tranziție;
(b)
orice altă condiție necesară, în conformitate cu standardele tehnice de reglementare adoptate în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, pentru a se aplica perioada de tranziție.
(4) Registrul public al AEVMP include trimiterea la standardele tehnice de reglementare adoptate în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, în conformitate cu care a fost stabilită fiecare obligație de compensare.
(5) În ceea ce privește CPC referitor la care autoritatea competentă a transmis AEVMP o notificare, registrul public al AEVMP include cel puțin următoarele elemente:
(a)
identificarea CPC;
(b)
clase de active a contractelor derivate extrabursiere care fac obiectul notificării;
(c)
tipul de contracte derivate extrabursiere;
(d)
data notificării;
(e)
identificarea autorității competente care transmite notificarea.
CAPITOLUL VI
FRAGMENTAREA LICHIDITĂȚII
[Articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Articolul 9
Precizarea noțiunii de fragmentare a lichidității
(1) Se consideră că s-a produs o fragmentare a lichidității atunci când participanții la un loc de tranzacționare nu pot să încheie o tranzacție cu unul sau cu mai mulți participanți la locul de tranzacționare respectiv din cauza absenței unor acorduri de compensare la care să aibă acces toți participanții.
(2) Nu se consideră că accesul unei CPC la un loc de tranzacționare care este deja deservit de o altă CPC creează fragmentare a lichidității în locul de tranzacționare respectiv dacă, fără să fie nevoie de impunerea obligației ca membrii compensatori ai CPC existente să devină membri compensatori ai CPC solicitante, toți participanții la locul de tranzacționare pot efectua compensări, fie directe, fie indirecte, printr-unul dintre următoarele mijloace:
(a)
cel puțin o CPC comună;
(b)
acorduri de compensare încheiate de contrapărțile centrale.
(3) Acordurile pentru îndeplinirea condițiilor de la alineatul (2) litera (a) sau (b) se încheie înainte ca CPC solicitantă să înceapă prestarea de servicii de compensare în locul de tranzacționare în cauză.
(4) Accesul la o CPC comună, conform dispozițiilor de la alineatul (2) litera (a), se poate realiza prin intermediul a doi sau mai mulți membri compensatori ori clienți sau prin acorduri de compensare indirectă.
(5) Acordurile de compensare menționate la alineatul (2) litera (b) pot prevedea transferul tranzacțiilor executate de participanții la piață în cauză către membrii compensatori ai altor CPC. Deși accesul unei CPC la un loc de tranzacționare nu ar trebui să necesite existența interoperabilității, un acord de interoperabilitate încheiat de CPC în cauză și aprobat de autoritățile competente relevante poate fi utilizat pentru îndeplinirea cerinței de acces la acorduri de compensare comune.
CAPITOLUL VII
CONTRAPĂRȚI NEFINANCIARE
Articolul 10
[Articolul 10 alineatul (4) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Criterii de stabilire a contractelor derivate extrabursiere care reduc în mod obiectiv riscurile
(1) Un contract derivat extrabursier poate fi măsurat obiectiv ca reducând riscurile legate direct de activitatea comercială sau de finanțare a trezoreriei a contrapărții nefinanciare sau a grupului respectiv dacă, fie de unul singur, fie în combinație cu alte contracte derivate, direct sau prin instrumente strâns corelate, îndeplinește unul dintre criteriile următoare:
(a)
acoperă riscurile decurgând din modificarea potențială a valorii activelor, a serviciilor, a contribuțiilor, a produselor, a mărfurilor sau a datoriilor pe care contrapartea nefinanciară sau grupul acesteia le deține, le produce, le fabrică, le prelucrează, le furnizează, le achiziționează, le comercializează, le închiriază, le vinde ori le contractează sau pe care anticipează în mod rezonabil că le va deține, produce, fabrica, prelucra, furniza, achiziționa, comercializa, închiria, vinde ori contracta în cursul desfășurării normale a activității sale;
(b)
acoperă riscurile decurgând din impactul indirect potențial asupra valorii activelor, a serviciilor, a contribuțiilor, a produselor, a mărfurilor sau a datoriilor menționate la litera (a), care decurg din fluctuații ale ratelor dobânzilor, ale ratelor inflației, ale cursurilor de schimb valutar sau ale riscului de credit;
(c)
îndeplinește cerințele pentru a fi considerat contract de acoperire a riscurilor în cadrul standardelor internaționale de raportare financiară (IFRS) adoptate în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 1606/2002 al Parlamentului European și al Consiliului (7).
Articolul 11
[Articolul 10 alineatul (4) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Praguri de compensare
Valorile pragurilor de compensare în scopul obligației de compensare sunt următoarele:
(a)
1 miliard EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere de credit;
(b)
1 miliard EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere pe acțiuni;
(c)
3 miliarde EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere pe rata dobânzii;
(d)
3 miliarde EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere pe cursul de schimb;
(e)
3 miliarde EUR ca valoare noțională brută pentru contractele derivate extrabursiere pe mărfuri și alte contracte derivate extrabursiere nemenționate la literele (a)-(d).
CAPITOLUL VIII
TEHNICI DE ATENUARE A RISCURILOR PENTRU CONTRACTELE DERIVATE EXTRABURSIERE CARE NU SUNT COMPENSATE PRIN CPC
Articolul 12
[Articolul 11 alineatul (14) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Confirmarea rapidă
(1) Un contract derivat extrabursier încheiat între contrapărți financiare sau contrapărți nefinanciare menționate la articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 și care nu este compensat prin CPC este confirmat prin mijloace electronice, dacă acestea sunt disponibile, cât mai curând posibil și cel mai târziu:
(a)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate cel târziu la 28 februarie 2014, până la sfârșitul celei de-a doua zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(b)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate după 28 februarie 2014, până la sfârșitul zilei lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(c)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate cel târziu la 31 august 2013, până la sfârșitul celei de-a treia zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat;
(d)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate după 31 august 2013 și cel târziu la 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a doua zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat;
(e)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate după 31 august 2014, până la sfârșitul zilei lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat.
(2) Un contract derivat extrabursier încheiat cu o contraparte nefinanciară care nu este menționată la articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 este confirmat cât mai curând posibil, prin mijloace electronice, dacă acestea sunt disponibile, și cel mai târziu:
(a)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate cel târziu la 31 august 2013, până la sfârșitul celei de-a cincea zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(b)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate după 31 august 2013 și cel târziu la 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a treia zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(c)
în cazul swapurilor pe riscul de credit și al swapurilor pe rata dobânzii încheiate după 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a doua zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat extrabursier;
(d)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate cel târziu la 31 august 2013, până la sfârșitul celei de-a șaptea zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat;
(e)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate după 31 august 2013 și cel târziu la 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a patra zile lucrătoare care urmează datei executării contractului derivat;
(f)
pentru swapurile pe acțiuni, swapurile pe cursul de schimb valutar, swapurile pe mărfuri și orice alte instrumente financiare derivate care nu sunt prevăzute la litera (a), încheiate după 31 august 2014, până la sfârșitul celei de-a doua zile lucrătoare care urmează datei executării.
(3) În cazul în care o tranzacție menționată la alineatul (1) sau (2) este încheiată după ora locală 16:00 sau cu o contraparte situată într-un fus orar diferit, care nu permite confirmarea până la termenul stabilit, confirmarea se realizează cât mai curând posibil și cel târziu cu o zi lucrătoare mai târziu decât termenul stabilit la alineatul (1) sau (2), după caz.
(4) Contrapărțile financiare trebuie să dispună de procedura necesară pentru a raporta lunar către autoritatea competentă desemnată în conformitate cu articolul 48 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului (8) numărul de tranzacții derivate extrabursiere neconfirmate menționate la alineatele (1) și (2) care sunt în derulare de mai mult de cinci zile lucrătoare.
Articolul 13
[Articolul 11 alineatul (14) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Reconcilierea portofoliilor
(1) Contrapărțile financiare și nefinanciare la un contract derivat extrabursier încheie acorduri, în scris sau prin alte mijloace electronice, cu fiecare dintre contrapărțile lor, în privința acordurilor în temeiul cărora vor fi reconciliate portofoliile. Aceste acorduri se încheie înaintea contractului derivat extrabursier.
(2) Reconcilierea portofoliilor se realizează reciproc de către contrapărțile la contracte derivate extrabursiere sau de către o parte terță calificată care a fost împuternicită în acest sens de către o contraparte. Reconcilierea portofoliilor privește condițiile comerciale cheie prin care se identifică fiecare contract derivat extrabursier și include cel puțin evaluarea atribuită fiecărui contract în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(3) În vederea identificării din timp a oricărei discrepanțe la nivelul condițiilor semnificative ale contractului derivat extrabursier, inclusiv în ceea ce privește evaluarea acestuia, reconcilierea portofoliilor se realizează:
(a)
în cazul unei contrapărți financiare sau al unei contrapărți nefinanciare menționate la articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012:
(i)
în fiecare zi lucrătoare, în cazul în care contrapărțile au cel puțin 500 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele;
(ii)
o dată pe săptămână, în cazul în care contrapărțile au între 51 și 499 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele în orice moment al săptămânii;
(iii)
o dată pe trimestru, în cazul în care contrapărțile au cel mult 50 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele în orice moment al trimestrului;
(b)
în cazul unei contrapărți nefinanciare care nu este menționată la articolul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012:
(i)
o dată pe trimestru, în cazul în care contrapărțile au mai mult de 100 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele în orice moment al trimestrului;
(ii)
o dată pe an, în cazul în care contrapărțile au cel mult 100 de contracte derivate extrabursiere în derulare între ele.
Articolul 14
[Articolul 11 alineatul (14) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Comprimarea portofoliilor
Contrapărțile financiare și contrapărțile nefinanciare cu cel puțin 500 de contracte derivate extrabursiere în derulare cu o contraparte care nu sunt compensate la nivel central trebuie să dispună de proceduri pentru analiza periodică, cel puțin de două ori pe an, a posibilității de efectuare a unui exercițiu de comprimare a portofoliului pentru a-și reduce riscul de credit al contrapărții și pentru realizarea unei astfel de operațiuni de comprimare a portofoliilor.
Contrapărțile financiare și contrapărțile nefinanciare se asigură că sunt în măsură să prezinte o explicație rezonabilă și valabilă autorității competente de resort în cazul în care ajung la concluzia că nu este oportună efectuarea unei operațiuni de comprimare a portofoliilor.
Articolul 15
[Articolul 11 alineatul (14) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Soluționarea litigiilor
(1) Înainte de a încheia contracte derivate extrabursiere între ele, contrapărțile financiare și contrapărțile nefinanciare trebuie să cadă de acord în privința procedurilor și a proceselor detaliate referitoare la:
(a)
identificarea, înregistrarea și monitorizarea litigiilor referitoare la recunoașterea sau evaluarea contractului și la schimbul de garanții între contrapărți. Aceste proceduri consemnează cel puțin perioada de timp în care litigiul rămâne nesoluționat, contrapartea și suma care face obiectul litigiului;
(b)
soluționarea litigiilor în timp util, cu un proces specific pentru litigiile care nu sunt soluționate în termen de cinci zile lucrătoare.
(2) Contrapărțile financiare raportează autorității competente desemnate în conformitate cu articolul 48 din Directiva 2004/39/CE orice litigiu între contrapărți referitor la un contract derivat extrabursier, evaluarea acestuia sau schimbul de garanții având o valoare sau un cuantum mai mare de 15 milioane EUR și aflat în derulare timp de cel puțin 15 zile lucrătoare.
Articolul 16
[Articolul 11 alineatul (14) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Condiții de piață care împiedică evaluarea la prețul pieței
(1) Se consideră că s-au produs condiții de piață care împiedică evaluarea la prețul pieței a unui contract derivat extrabursier în oricare dintre situațiile următoare:
(a)
când piața este inactivă;
(b)
când plaja de estimări ale valorilor echitabile rezonabile este considerabilă, iar probabilitatea fiecărei estimări nu poate fi evaluată în mod rezonabil.
(2) Piața unui contract derivat extrabursier este considerată inactivă atunci când cotațiile nu sunt disponibile periodic și cu ușurință, iar prețurile disponibile nu reprezintă tranzacții de pe piață care sunt efective și care au loc periodic în condiții obiective.
Articolul 17
[Articolul 11 alineatul (14) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Criterii pentru utilizarea evaluării în funcție de un model
Pentru utilizarea evaluării în funcție de un model, contrapărțile financiare și nefinanciare trebuie să aibă un model care:
(a)
conține toți factorii pe care contrapărțile i-ar avea în vedere la stabilirea unui preț, inclusiv utilizarea unui volum cât mai mare de informații utile pentru evaluarea la prețul pieței;
(b)
este în acord cu metodologiile economice acceptate de stabilire a prețurilor instrumentelor financiare;
(c)
este calibrat, iar validitatea sa este testată utilizând prețuri provenite din orice tranzacție cu instrumentul financiar respectiv observabilă pe piață la momentul respectiv sau prețuri bazate pe orice date de piață observabile disponibile;
(d)
este validat și monitorizat independent, de către alt departament decât cel care își asumă riscul;
(e)
este consemnat în scris în mod corespunzător și aprobat de consiliul de administrație, cu frecvența necesară, după orice modificare semnificativă și cel puțin o dată pe an. Această aprobare poate fi delegată unui comitet.
Articolul 18
[Articolul 11 alineatul (14) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Detalii ale notificării către autoritățile competente a tranzacțiilor intragrup
(1) Solicitarea sau notificarea către autoritățile competente a detaliilor tranzacției intragrup se realizează în scris și include următoarele elemente:
(a)
contrapărțile la tranzacție care sunt persoane juridice, inclusiv identificatorii acestora în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1247/2012;
(b)
relațiile dintre societățile care sunt contrapărți;
(c)
detalii privind relațiile contractuale accesorii dintre părți;
(d)
categoria tranzacției intragrup în sensul de la articolul 3 alineatul (1) și alineatul (2) literele (a)-(d) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(e)
detalii privind tranzacțiile pentru care contrapartea solicită exceptarea, inclusiv:
(i)
clase de active a contractelor derivate extrabursiere;
(ii)
tipul de contracte derivate extrabursiere;
(iii)
tipul de active suport;
(iv)
moneda noțională și moneda de decontare;
(v)
plaja de scadențe a contractelor;
(vi)
tipul de decontare;
(vii)
dimensiunea, volumele și frecvența anuale preconizate ale contractelor.
(2) Cererea sau notificarea înaintată autorității competente relevante de o contraparte include informații care dovedesc îndeplinirea condițiilor prevăzute la articolul 11 alineatele (6)-(10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. Documentele justificative includ copii ale procedurilor scrise de administrare a riscurilor, informații referitoare la istoricul tranzacțiilor și copii ale contractelor relevante dintre părți și pot include, la cererea autorității competente, un aviz juridic.
Articolul 19
[Articolul 11 alineatul (14) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Detalii ale notificării tranzacțiilor intragrup către AEVMP
(1) Notificarea din partea autorității competente a detaliilor unei tranzacții intragrup se transmite către AEVMP în scris:
(a)
în termen de o lună de la primirea notificării, în cazul notificărilor transmise în temeiul articolului 11 alineatul (7) sau al articolului 11 alineatul (9) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(b)
în termen de o lună de la transmiterea deciziei către contraparte, în cazul deciziilor autorității competente adoptate în temeiul articolului 11 alineatele (6), (8) sau (10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
(2) Notificarea către AEVMP:
(a)
include informațiile enumerate la articolul 18;
(b)
indică dacă este vorba de o decizie pozitivă sau negativă;
(c)
în cazul unei decizii pozitive:
(i)
un rezumat al motivelor care au condus la concluzia că sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 11 alineatele (6), (7), (8), (9) sau (10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(ii)
dacă exceptarea este integrală sau parțială, referitor la notificările transmise în temeiul articolului 11 alineatele (6), (8) sau (10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
(d)
în cazul unei decizii negative:
(i)
identificarea condițiilor prevăzute, după caz, la articolul 11 alineatele (6), (7), (8), (9) sau (10) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 care nu sunt îndeplinite;
(ii)
un rezumat al motivelor pentru care s-a considerat că aceste condiții nu sunt îndeplinite.
Articolul 20
[Articolul 11 alineatul (14) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012]
Informații referitoare la exceptarea intragrup care trebuie făcute publice
Informațiile privind o exceptare intragrup care trebuie făcute publice includ următoarele elemente:
(a)
contrapărțile la tranzacție care sunt persoane juridice, inclusiv identificatorii acestora în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1247/2012;
(b)
relațiile dintre contrapărți;
(c)
dacă exceptarea este integrală sau parțială;
(d)
valoarea noțională agregată a contractelor derivate extrabursiere pentru care se aplică exceptarea intragrup.
Articolul 21
Intrare în vigoare și aplicare
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolele 13, 14 și 15 se aplică la șase luni de la data intrării în vigoare a prezentului regulament.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 19 decembrie 2012.


Input:
KOMISJONI DELEGEERITUD DIREKTIIV 2014/13/EL,
18. oktoober 2013,
millega muudetakse tehnika arenguga kohandamise eesmärgil Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/65/EL IV lisa seoses erandiga, mis käsitleb plii kasutamist direktiivi 93/42/EMÜ IIa ja IIb klassi kuuluvate teisaldatavate meditsiiniseadmete (v.a kantavad kiirabidefibrillatsiooniseadmed) komponentidega trükkplaatide joodistes
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2011. aasta direktiivi 2011/65/EL teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes, (1) eriti selle artikli 5 lõike 1 punkti a,
ning arvestades järgmist:
(1)
Direktiiviga 2011/65/EL on keelatud kasutada pliid turule lastavates elektri- ja elektroonikaseadmetes.
(2)
Teisaldatavad meditsiiniseadmed on meditsiiniseadmed, mis on ette nähtud operatsioonide ajal ja/või vahel käes kandmiseks, oma ratastel, kärul, maismaasõidukiga, õhusõidukiga või laevaga vedamiseks ning mille on nõukogu direktiivi 93/42/EMÜ (2) kohaselt teavitatud asutus kõnealuseks otstarbeks heaks kiitnud.
(3)
Plii asendamine või kõrvaldamine on teisaldatavate meditsiiniseadmete komponentidega trükkplaatide puhul praegu tehniliselt teostamatu. On vaja teha ajutine erand, mis võimaldaks jätkata pliijoodiste kasutamist seni, kuni on tehtud täiendavad teadusuuringud selliste sulamite leidmiseks, mis oleksid töökindlad teisaldatavate meditsiiniseadmete kogu tavapärase tööea jooksul.
(4)
Direktiivi 2011/65/EL tuleks seega vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:
Artikkel 1
Direktiivi 2011/65/EL IV lisa muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisale.
Artikkel 2
1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt kuuenda kuu viimaseks päevaks pärast direktiivi jõustumist. Nad edastavad kõnealuste normide teksti viivitamata komisjonile.
Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.
2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastu võetud põhiliste õigus- ja haldusnormide teksti.
Artikkel 3
Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 4
Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.
Brüssel, 18. oktoober 2013


Input:
ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 11. prosince 2012
o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Ruskou federací o správě celních kvót na vývoz dřeva z Ruské federace do Evropské unie a protokolu mezi Evropskou unií a vládou Ruské federace o technických modalitách podle uvedené dohody
(2012/793/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 4 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu s rozhodnutím Rady 2012/105/EU (1) byly dne 16. prosince 2011 podepsány Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Ruskou federací o správě celních kvót na vývoz dřeva z Ruské federace do Evropské unie (dále jen „dohoda“) a protokol mezi Evropskou unií a vládou Ruské federace o technických modalitách podle uvedené dohody (dále jen „protokol“) s výhradou jejich uzavření.
(2)
Dohoda a protokol by měly být schváleny,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Ruskou federací o správě celních kvót na vývoz dřeva z Ruské federace do Evropské unie a protokol mezi Evropskou unií a vládou Ruské federace o technických modalitách podle uvedené dohody se schvalují jménem Unie (2).
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu nebo osoby zmocněné učinit jménem Evropské unie oznámení uvedené v dohodě a v čl. 26 odst. 2 protokolu vyjadřující souhlas Unie být dohodou a protokolem vázána (3).
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
V Bruselu dne 11. prosince 2012.


Input:
DECYZJA RADY 2013/350/WPZiB
z dnia 2 lipca 2013 r.
zmieniająca i przedłużająca mandat Specjalnego Przedstawiciela Unii Europejskiej ds. procesu pokojowego na Bliskim Wschodzie
RADA UNII EUROPEJSKIEJ,
uwzględniając Traktat o Unii Europejskiej, w szczególności jego art. 28, art. 31 ust. 2 i art. 33,
uwzględniając wniosek Wysokiego Przedstawiciela Unii do Spraw Zagranicznych i Polityki Bezpieczeństwa,
a także mając na uwadze, co następuje:
(1)
W dniu 23 stycznia 2012 r. Rada przyjęła decyzję 2012/33/WPZiB (1) w sprawie mianowania Andreasa REINICKEGO Specjalnym Przedstawicielem Unii Europejskiej (SPUE) ds. procesu pokojowego na Bliskim Wschodzie. Mandat ma wygasnąć dnia 30 czerwca 2013 r.
(2)
Mandat SPUE należy przedłużyć na okres kolejnych 12 miesięcy. Mandat powinien być poddany przeglądowi jesienią 2013 r. Przegląd ten powinien być zakończony do dnia 31 grudnia 2013 r.
(3)
SPUE będzie wykonywać mandat w sytuacji, która może ulec pogorszeniu i mogłaby utrudnić osiągnięcie celów działań zewnętrznych Unii określonych w art. 21 Traktatu,
PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
Artykuł 1
Specjalny przedstawiciel Unii Europejskiej
Mandat Andreasa REINICKEGO jako Specjalnego Przedstawiciela Unii Europejskiej (SPUE) ds. procesu pokojowego na Bliskim Wschodzie („procesu pokojowego”) zostaje niniejszym przedłużony do dnia 30 czerwca 2014 r. Mandat SPUE może zostać skrócony, jeżeli Rada podejmie taka decyzję na wniosek Wysokiego Przedstawiciela Unii do Spraw Zagranicznych i Polityki Bezpieczeństwa (WP).
Artykuł 2
Cele polityki
1. Mandat SPUE opiera się na celach polityki Unii w odniesieniu do procesu pokojowego.
2. Należą do nich między innymi:
a)
osiągnięcie kompleksowego pokoju na podstawie odpowiednich rezolucji Rady Bezpieczeństwa Narodów Zjednoczonych (ONZ), zasad madryckich, harmonogramu działań, porozumień osiągniętych dotychczas przez strony oraz arabskiej inicjatywy pokojowej;
b)
wypracowanie rozwiązania opartego na koncepcji dwóch państw, w którym Izrael oraz demokratyczne, integralne terytorialnie, samodzielne, pokojowe i suwerenne państwo palestyńskie współistnieją w bezpiecznych i uznanych granicach, utrzymując normalne stosunki ze swoimi sąsiadami zgodnie z rezolucjami Rady Bezpieczeństwa ONZ nr 242 (1967), 338 (1973), 1397 (2002) i 1402 (2002) oraz zgodnie z zasadami madryckimi;
c)
rozwiązanie konfliktu izraelsko-syryjskiego i izraelsko-libańskiego;
d)
rozwiązanie mające na celu rozstrzygnięcie kwestii statusu Jerozolimy jako przyszłej stolicy dwóch państw i sprawiedliwe, trwałe i uzgodnione rozwiązanie problemu uchodźców palestyńskich;
e)
dalsze działania w ramach procesu pokojowego zmierzające do uzgodnienia ostatecznego statusu i utworzenia państwa palestyńskiego, obejmujące także wzmocnienie roli kwartetu bliskowschodniego („kwartet”) jako strażnika przestrzegania harmonogramu działań, zwłaszcza w zakresie bieżącego nadzorowania realizacji zobowiązań obydwu stron w ramach tego harmonogramu i zgodnie ze wszystkimi staraniami na szczeblu międzynarodowym na rzecz zaprowadzenia ogólnego pokoju arabsko-izraelskiego;
3. Cele te są oparte na zobowiązaniu Unii do współpracy ze stronami i z partnerami w ramach społeczności międzynarodowej, zwłaszcza kwartetu, mającej na celu wykorzystanie wszystkich możliwości zapewnienia pokoju i godnej przyszłości wszystkim ludziom w tym regionie;
4. SPUE wspiera działania WP w regionie, w tym także działania w ramach kwartetu.
Artykuł 3
Mandat
Aby zrealizować cele polityki, o których mowa w art. 2 mandat SPUE obejmuje:
a)
wnoszenie przez Unię aktywnego i skutecznego wkładu w działania i inicjatywy prowadzące do ostatecznego rozstrzygnięcia konfliktu izraelsko-palestyńskiego, a także konfliktów izraelsko-syryjskiego i izraelsko-libańskiego;
b)
ułatwianie i utrzymywanie ścisłych kontaktów ze wszystkimi stronami procesu pokojowego, innymi krajami tego regionu, członkami kwartetu i innymi właściwymi krajami, a także z ONZ i innymi właściwymi organizacjami międzynarodowymi, z myślą o współpracy we wzmacnianiu procesu pokojowego;
c)
zapewnienie stałej obecności Unii na odpowiednich forach międzynarodowych oraz wnoszenie wkładu w zarządzanie kryzysowe i zapobieganie kryzysom;
d)
obserwowanie i wspieranie negocjacji pokojowych między stronami oraz przedstawianie w imieniu Unii Europejskiej propozycji Unii dotyczących tych negocjacji;
e)
w odpowiedzi na prośby, przyczynianie się do wprowadzania w życie porozumień międzynarodowych osiągniętych przez strony oraz podejmowanie działań dyplomatycznych w przypadku nieprzestrzegania warunków tych porozumień;
f)
zwracanie szczególnej uwagi na czynniki mające wpływ na regionalny wymiar procesu pokojowego;
g)
podejmowanie konstruktywnych działań z sygnatariuszami porozumień w ramach procesu pokojowego, mających na celu wsparcie przestrzegania podstawowych zasad demokracji, w tym poszanowania praw człowieka i zasad praworządności;
h)
składanie wniosków dotyczących możliwości interwencji Unii w procesie pokojowym i najlepszego sposobu realizacji inicjatyw Unii oraz prowadzonych przez Unię aktualnie działań związanych z procesem pokojowym, takich jak wkład Unii w reformy palestyńskie, wraz z aspektami politycznymi odpowiednich przedsięwzięć Unii w zakresie rozwoju;
i)
nadzorowanie działań obu stron związanych z realizacją harmonogramu i z kwestiami mogącymi zaszkodzić wynikom negocjacji w sprawie stałego statusu, aby umożliwić kwartetowi bardziej rzetelną ocenę wykonywania zobowiązań przez strony;
j)
składanie - w charakterze emisariusza ds. kontaktów z kwartetem - sprawozdań na temat postępów i przebiegu negocjacji oraz przyczynianie się do przygotowywania posiedzeń kwartetu w oparciu o stanowiska Unii i w koordynacji z innymi członkami kwartetu;
k)
przyczynianie się do realizacji polityki Unii w zakresie praw człowieka we współpracy z SPUE ds. Praw Człowieka, w tym wytycznych Unii dotyczących praw człowieka, zwłaszcza wytycznych dotyczących dzieci i konfliktów zbrojnych oraz dotyczących przemocy wobec kobiet i dziewcząt, zwalczania wszelkich form dyskryminacji wobec nich, jak również polityki Unii dotyczącej rezolucji Rady Bezpieczeństwa ONZ 1325 (2000) dotyczącej kobiet, pokoju i bezpieczeństwa, także przez nadzorowanie i składanie sprawozdań na temat wydarzeń oraz formułowanie odnośnych zaleceń;
l)
przyczynianie się do lepszego zrozumienia roli Unii wśród podmiotów mających wpływ na opinię publiczną w regionie.
Artykuł 4
Wykonywanie mandatu
1. SPUE jest odpowiedzialny za wykonywanie mandatu, działając pod zwierzchnictwem WP. Aby wypełnić swój mandat i określone obowiązki w terenie, SPUE musi w pełni poświęcić się misji.
2. Komitet Polityczny i Bezpieczeństwa (KPiB) utrzymuje uprzywilejowane stosunki ze SPUE i jest najważniejszym punktem kontaktowym SPUE z Radą. KPiB ukierunkowuje pod względem strategicznym i politycznym działania SPUE prowadzone w ramach mandatu, bez uszczerbku dla uprawnień WP.
3. SPUE ściśle koordynuje swoje działania z Europejską Służbą Działań Zewnętrznych (ESDZ).
4. W szczególności w trakcie swoich misji, SPUE ściśle współpracuje z biurem przedstawiciela UE w Jerozolimie, delegaturą Unii w Tel Awiwie, a także ze wszystkimi innymi właściwymi delegaturami Unii w regionie.
Artykuł 5
Finansowanie
1. Finansowa kwota odniesienia przewidziana na pokrycie wydatków związanych z mandatem SPUE w okresie od dnia 1 lipca 2013 r. do dnia 31 grudnia 2013 r. wynosi 506 500 EUR.
2. Wydatki pokrywane w ramach kwoty określonej w ust. 1 kwalifikują się do finansowania od dnia 1 lipca 2013 r. Wydatkami zarządza się zgodnie z procedurami i przepisami mającymi zastosowanie do budżetu ogólnego Unii.
3. Zarządzanie wydatkami podlega umowie między SPUE a Komisją. SPUE odpowiada przed Komisją za wszystkie wydatki.
Artykuł 6
Powołanie i skład zespołu
1. W granicach swojego mandatu i dostępnych środków finansowych SPUE odpowiada za powołanie swojego zespołu. Zespół dysponuje wiedzą fachową na temat konkretnych kwestii politycznych zgodnie z wymogami związanymi z mandatem. SPUE niezwłocznie i regularnie informuje Radę i Komisję o składzie swojego zespołu.
2. Państwa członkowskie, instytucje Unii i ESDZ mogą proponować oddelegowywanie personelu do pracy ze SPUE. Wynagrodzenie takiego oddelegowanego personelu jest pokrywane odpowiednio przez dane państwo członkowskie, daną instytucję Unii lub przez ESDZ. Eksperci oddelegowani przez państwa członkowskie do instytucji Unii lub ESDZ również mogą być zatrudniani przy SPUE. Zatrudniani na podstawie umów członkowie personelu międzynarodowego mają obywatelstwo danego państwa członkowskiego.
3. Cały oddelegowany personel podlega administracyjnie wysyłającemu państwu członkowskiemu, danej instytucji Unii lub ESDZ i wypełnia swoje obowiązki oraz działa w interesie mandatu SPUE.
4. Personel SPUE ulokowany jest w tym samym miejscu co właściwe działy ESDZ lub delegatury Unii, by przyczynić się do spójności i zgodności ich działań.
Artykuł 7
Przywileje i immunitety SPUE i jego personelu
Przywileje, immunitety i dalsze gwarancje niezbędne do realizacji i sprawnego działania misji SPUE oraz członków jego personelu ustala się, stosownie do przypadku, z państwami przyjmującymi. Państwa członkowskie i ESDZ zapewniają wszelkie niezbędne w tym celu wsparcie.
Artykuł 8
Bezpieczeństwo informacji niejawnych UE
SPUE i członkowie jego zespołu przestrzegają zasad i minimalnych norm bezpieczeństwa ustanowionych decyzją Rady 2011/292/WE z dnia 31 marca 2011 r. w sprawie przepisów bezpieczeństwa dotyczących ochrony informacji niejawnych UE (2).
Artykuł 9
Dostęp do informacji i wsparcie logistyczne
1. Państwa członkowskie, Komisja oraz Sekretariat Generalny Rady zapewniają SPUE dostęp do wszelkich stosownych informacji.
2. Delegatura Unii lub państwa członkowskie, zależnie od przypadku, zapewniają wsparcie logistyczne w regionie.
Artykuł 10
Bezpieczeństwo
Zgodnie z polityką Unii dotyczącą bezpieczeństwa personelu rozmieszczonego poza terytorium Unii w ramach zadań operacyjnych zgodnie z tytułem V Traktatu, SPUE podejmuje wszelkie działania możliwe do zrealizowania, zgodne z jego mandatem oraz odpowiadające stanowi bezpieczeństwa na obszarze geograficznym, za który jest on odpowiedzialny, służące zapewnieniu bezpieczeństwa wszystkim członkom personelu bezpośrednio mu podlegającego, w szczególności:
a)
sporządza plan bezpieczeństwa misji, w oparciu o wytyczne ESDZ, obejmujący fizyczne, organizacyjne i proceduralne środki bezpieczeństwa specyficzne dla danej misji, zarządzanie bezpiecznym przemieszczaniem się personelu do obszaru misji i w jego obrębie, jak również reagowanie na zdarzenia związane z naruszaniem bezpieczeństwa, w tym plan awaryjny i plan ewakuacji misji;
b)
zapewnia objęcie wszystkich członków personelu rozmieszczonych poza terytorium Unii ubezpieczeniem od wysokiego ryzyka, odpowiednio do warunków panujących na obszarze misji;
c)
zapewnia, aby wszyscy członkowie jego zespołu rozmieszczeni poza terytorium Unii, w tym zatrudniony na podstawie umów personel miejscowy, odbyli przed przyjazdem na obszar misji lub niezwłocznie po przyjeździe odpowiednie szkolenie w zakresie bezpieczeństwa, opracowane na podstawie wskaźników ryzyka określonych dla obszaru misji przez ESDZ;
d)
zapewnia wprowadzanie w życie wszystkich uzgodnionych zaleceń wydawanych w następstwie systematycznych ocen bezpieczeństwa oraz w ramach sprawozdawczości śródokresowej i sprawozdawczości z wykonania mandatu dostarcza Radzie, Komisji i WP pisemne sprawozdania na temat wdrażania tych zaleceń oraz innych kwestii związanych z bezpieczeństwem.
Artykuł 11
Składanie sprawozdań
SPUE regularnie składa WP i KPiB sprawozdania ustne i pisemne. W razie potrzeby SPUE składa również sprawozdania grupom roboczym Rady. Regularne sprawozdania pisemne są rozprowadzane poprzez sieć COREU. Na zalecenie WP lub KPiB, SPUE składa sprawozdania Radzie do Spraw Zagranicznych. Zgodnie z art. 36 Traktatu, SPUE może uczestniczyć w informowaniu Parlamentu Europejskiego.
Artykuł 12
Koordynacja
1. SPUE wspiera ogólną koordynację polityczną Unii. Pomaga w zapewnieniu spójnego wykorzystania wszystkich instrumentów Unii, aby zrealizować cele polityczne Unii. SPUE koordynuje swoje działania z działaniami Komisji, jak również - w stosownych przypadkach - z działaniami innych SPUE aktywnych w regionie, w tym ze SPUE w południowym regionie Morza Śródziemnego. SPUE regularnie przekazuje informacje misjom państw członkowskich i delegaturom Unii.
2. Szef delegatury Unii i szefowie misji państw członkowskich utrzymują ścisłą współpracę ze SPUE w terenie. Dokładają oni wszelkich starań, aby wspierać SPUE w wykonywaniu mandatu. SPUE, w ścisłej współpracy z szefem delegatury Unii w Tel Awiwie, zapewnia szefom Misji Policyjnej Unii Europejskiej na Terytoriach Palestyńskich (EUPOL COPPS) oraz Misji Unii Europejskiej ds. Szkolenia i Kontroli na przejściu granicznym w Rafah (EU BAM Rafah) wskazówki na temat lokalnej sytuacji politycznej. W miarę potrzeb SPUE oraz cywilny dowódca operacji konsultują się wzajemnie. SPUE działa także w porozumieniu z innymi podmiotami międzynarodowymi i regionalnymi obecnymi w terenie.
Artykuł 13
Pomoc w zakresie roszczeń
SPUE i jego personel udzielają pomocy przy dostarczaniu informacji w związku z roszczeniami i zobowiązaniami wynikającymi z mandatów poprzednich SPUE ds. procesu pokojowego na Bliskim Wschodzie, oraz zapewniają w tym celu pomoc administracyjną i dostęp do odpowiednich akt.
Artykuł 14
Przegląd
1. Wdrażanie niniejszej decyzji i jej spójność z innymi działaniami Unii w regionie są przedmiotem regularnych przeglądów. Na zakończenie swojego mandatu SPUE przedstawi Radzie, Komisji i WP sprawozdanie z postępu prac przed końcem października 2013 r., a na zakończenie mandatu - szczegółowe sprawozdanie z jego wykonania.
2. Mandat SPUE podlega przeglądowi do dnia 31 grudnia 2013 r.
Artykuł 15
Wejście w życie
Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem jej przyjęcia.
Niniejszą decyzję stosuje się od dnia 1 lipca 2013 r.
Sporządzono w Brukseli dnia 2 lipca 2013 r.


Input:
UREDBA KOMISIJE (EU) št. 1394/2013
z dne 13. decembra 2013
o prepovedi ribolova na rdečega okuna v grenlandskih vodah območja NAFO 1F ter grenlandskih vodah območij V in XIV s plovili, ki plujejo pod zastavo Španije
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1224/2009 z dne 20. novembra 2009 o vzpostavitvi nadzornega sistema Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike (1) in zlasti člena 36(2) Uredbe.
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Uredba Sveta (EU) št. 40/2013 z dne 21. januarja 2013 o določitvi ribolovnih možnosti, ki so na voljo v vodah EU in ki so plovilom EU na voljo v nekaterih vodah zunaj EU, za nekatere staleže rib in skupine staležev rib, za katere veljajo mednarodna pogajanja ali sporazumi, za leto 2013 (2) določa kvote za leto 2013.
(2)
Po podatkih, ki jih je prejela Komisija, se je z ulovi staleža iz Priloge k tej uredbi s plovili, ki plujejo pod zastavo države članice iz Priloge ali so v njej registrirana, izčrpala dodeljena kvota za leto 2013.
(3)
Zato je treba za navedeni stalež prepovedati ribolovne dejavnosti -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
Člen 1
Izčrpanje kvote
Ribolovna kvota za stalež iz Priloge k tej uredbi, ki je bila za leto 2013 dodeljena državi članici iz navedene priloge, velja za izčrpano od datuma iz navedene priloge.
Člen 2
Prepovedi
Ribolovne dejavnosti s plovili, ki plujejo pod zastavo države članice iz Priloge ali so v njej registrirana, so prepovedane od datuma iz navedene priloge. Po tem datumu je zlasti prepovedano obdržati na krovu, premeščati, pretovarjati ali iztovarjati ribe iz navedenega staleža, ki jih ulovijo navedena plovila.
Člen 3
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 13. decembra 2013


Input:
ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) NR 1011/2013
z dnia 21 października 2013 r.
w sprawie odstępstw od reguł pochodzenia określonych w załączniku II do Umowy ustanawiającej stowarzyszenie między Unią Europejską i jej państwami członkowskimi, z jednej strony, a Ameryką Środkową, z drugiej strony, które stosuje się w ramach kontyngentów na niektóre produkty z Salwadoru
KOMISJA EUROPEJSKA,
uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
uwzględniając decyzję Rady 2012/734/UE z dnia 25 czerwca 2012 r. w sprawie podpisania w imieniu Unii Europejskiej Umowy ustanawiającej stowarzyszenie między Unią Europejską i jej państwami członkowskimi, z jednej strony, a Ameryką Środkową, z drugiej strony, oraz tymczasowego stosowania jej części IV dotyczącej handlu (1), w szczególności jej art. 6,
a także mając na uwadze, co następuje:
(1)
Decyzją 2012/734/UE Rada wyraziła zgodę na podpisanie, w imieniu Unii, Umowy ustanawiającej stowarzyszenie między Unią Europejską i jej państwami członkowskimi, z jednej strony, a Ameryką Środkową, z drugiej strony (zwanej dalej „Umową”). Zgodnie z decyzją 2012/734/UE Umowę należy tymczasowo stosować do czasu zakończenia procedur prowadzących do jej zawarcia.
(2)
Załącznik II do Umowy dotyczy definicji pojęcia „produkty pochodzące” oraz metod współpracy administracyjnej. Dla pewnej liczby produktów w dodatku 2 A do tego załącznika przewidziano, w ramach kontyngentów rocznych, możliwość odstępstw od reguł pochodzenia określonych w dodatku 2 do załącznika II. Jako że Unia zdecydowała się skorzystać z tej możliwości, konieczne jest określenie warunków dotyczących stosowania tych odstępstw w odniesieniu do przywozu z Salwadoru.
(3)
Kontyngentami określonymi w dodatku 2 A do załącznika II należy zarządzać w oparciu o kolejność zgłoszeń, zgodnie z rozporządzeniem Komisji (EWG) nr 2454/93 z dnia 2 lipca 1993 r. ustanawiającym przepisy w celu wykonania rozporządzenia Rady (EWG) nr 2913/92 ustanawiającego Wspólnotowy Kodeks Celny (2).
(4)
Zgodnie z Umową uprawnienie do korzystania z koncesji taryfowych powinno być uwarunkowane przedstawieniem odpowiedniego dowodu pochodzenia organom celnym.
(5)
Jako że Umowę stosuje się tymczasowo od dnia 1 października 2013 r., niniejsze rozporządzenie należy stosować od tego samego dnia.
(6)
Środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu są zgodne z opinią Komitetu Kodeksu Celnego,
PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
Artykuł 1
1. Reguły pochodzenia określone w dodatku 2 A do załącznika II do Umowy ustanawiającej stowarzyszenie między Unią Europejską i jej państwami członkowskimi, z jednej strony, a Ameryką Środkową, z drugiej strony (dalej zwanej „Umową”), mają zastosowanie do produktów określonych w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
2. Reguły pochodzenia, o których mowa w ust. 1, stosuje się w drodze odstępstwa od reguł pochodzenia określonych w dodatku 2 do załącznika II do Umowy, w ramach kontyngentów ustalonych w załączniku do niniejszego rozporządzenia.
Artykuł 2
Aby produkty objęte były odstępstwem określonym w art. 1, musi im towarzyszyć dowód pochodzenia określony w załączniku II do Umowy.
Artykuł 3
Kontyngenty określone w załączniku zarządzane są zgodnie z art. 308a, 308b i 308c rozporządzenia (EWG) nr 2454/93.
Artykuł 4
Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie trzeciego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
Niniejsze rozporządzenie stosuje się od dnia 1 października 2013 r.
Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
Sporządzono w Brukseli dnia 21 października 2013 r.


Input:
RÈGLEMENT D'EXÉCUTION (UE) No 1015/2013 DE LA COMMISSION
du 22 octobre 2013
établissant les valeurs forfaitaires à l'importation pour la détermination du prix d'entrée de certains fruits et légumes
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l'Union européenne,
vu le règlement (CE) no 1234/2007 du Conseil du 22 octobre 2007 portant organisation commune des marchés dans le secteur agricole et dispositions spécifiques en ce qui concerne certains produits de ce secteur (règlement «OCM unique») (1),
vu le règlement d'exécution (UE) no 543/2011 de la Commission du 7 juin 2011 portant modalités d’application du règlement (CE) no 1234/2007 du Conseil en ce qui concerne les secteurs des fruits et légumes et des fruits et légumes transformés (2), et notamment son article 136, paragraphe 1,
considérant ce qui suit:
(1)
Le règlement d’exécution (UE) no 543/2011 prévoit, en application des résultats des négociations commerciales multilatérales du cycle d'Uruguay, les critères pour la fixation par la Commission des valeurs forfaitaires à l'importation des pays tiers, pour les produits et les périodes figurant à l'annexe XVI, partie A, dudit règlement.
(2)
La valeur forfaitaire à l'importation est calculée chaque jour ouvrable, conformément à l'article 136, paragraphe 1, du règlement d'exécution (UE) no 543/2011, en tenant compte des données journalières variables. Il importe, par conséquent, que le présent règlement entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Les valeurs forfaitaires à l'importation visées à l'article 136 du règlement d’exécution (UE) no 543/2011 sont fixées à l'annexe du présent règlement.
Article 2
Le présent règlement entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 22 octobre 2013.


Input:
REGULAMENTO DE EXECUÇÃO (UE) N.o 914/2014 DA COMISSÃO
de 21 de agosto de 2014
que altera pela 217.a vez o Regulamento (CE) n.o 881/2002 do Conselho, que institui certas medidas restritivas específicas contra determinadas pessoas e entidades associadas à rede Al-Qaida
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta o Regulamento (CE) n.o 881/2002 do Conselho, de 27 de maio de 2002, que institui certas medidas restritivas específicas contra determinadas pessoas e entidades associadas à rede Al-Qaida (1), nomeadamente o artigo 7.o, n.o 1, alínea a), e o artigo 7.o-A, n.os 1 e 5,
Considerando o seguinte:
(1)
O anexo I do Regulamento (CE) n.o 881/2002 contém a lista das pessoas, grupos e entidades abrangidos pelo congelamento de fundos e de recursos económicos previsto nesse regulamento.
(2)
Em 15 de agosto de 2014, o Comité de Sanções do Conselho de Segurança das Nações Unidas (CSNU) decidiu acrescentar seis pessoas singulares à sua lista das pessoas, grupos e entidades a que é aplicável o congelamento de fundos e de recursos económicos. Além disso, em 4 de agosto, decidiu alterar duas entradas da lista.
(3)
O anexo I do Regulamento (CE) n.o 881/2002 deve, por conseguinte, ser atualizado em conformidade.
(4)
A fim de garantir a eficácia das medidas nele previstas, o presente regulamento entra em vigor imediatamente,
ADOTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
Artigo 1.o
O anexo I do Regulamento (CE) n.o 881/2002 é alterado em conformidade com o anexo do presente regulamento.
Artigo 2.o
O presente regulamento entra em vigor no dia da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 21 de agosto de 2014.


Input:
DURCHFÜHRUNGSVERORDNUNG (EU) Nr. 686/2013 DER KOMMISSION
vom 16. Juli 2013
zur Genehmigung einer geringfügigen Änderung der Spezifikation einer im Register der geschützten Ursprungsbezeichnungen und der geschützten geografischen Angaben eingetragenen Bezeichnung (Oignon doux des Cévennes (g.U.))
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Verordnung (EU) Nr. 1151/2012 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 21. November 2012 über Qualitätsregelungen für Agrarerzeugnisse und Lebensmittel (1), insbesondere auf Artikel 53 Absatz 2 Unterabsatz 2,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Gemäß Artikel 53 Absatz 1 Unterabsatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1151/2012 hat die Kommission den Antrag Frankreichs auf Genehmigung einer Änderung der Spezifikation der geschützten Ursprungsbezeichnung „Oignon doux des Cévennes“ geprüft, die mit der Verordnung (EG) Nr. 723/2008 der Kommission (2) eingetragen worden ist.
(2)
Zweck des Antrags ist eine Änderung der Spezifikation, mit der die Angaben zur Beschreibung des Erzeugnisses, zum geografischen Gebiet, zum Ursprungsnachweis, zum Herstellungsverfahren, zur Etikettierung, zu den einzelstaatlichen Vorschriften, zur Aufmachung und Verpackung sowie die Kontaktdaten der antragstellenden Vereinigung präzisiert werden.
(3)
Die Kommission hat die Änderung geprüft und hält sie für gerechtfertigt. Da es sich um eine geringfügige Änderung im Sinne von Artikel 53 Absatz 2 Unterabsatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1151/2012 handelt, kann die Kommission sie genehmigen, ohne auf das Verfahren nach den Artikeln 50, 51 und 52 der Verordnung (EU) Nr. 1151/2012 zurückzugreifen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Die Spezifikation der geschützten Ursprungsbezeichnung „Oignon doux des Cévennes“ wird gemäß Anhang I geändert.
Artikel 2
Anhang II enthält das „Einzige Dokument“ in konsolidierter Fassung mit den wichtigsten Angaben der Spezifikation.
Artikel 3
Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 16. Juli 2013