Input:
DIREKTIVA VIJEĆA (EU) 2015/637
od 20. travnja 2015.
o mjerama koordinacije i suradnje za olakšavanje pružanja konzularne zaštite građanima Unije bez predstavništva u trećim zemljama te o stavljanju izvan snage Odluke 95/553/EZ
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 23.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)
Građanstvo Unije temeljni je status državljana država članica. Pravo, na državnom području treće zemlje u kojoj država članica čiji su državljani nema svoje predstavništvo, na zaštitu od strane diplomatskih i konzularnih tijela druge države članice pod istim uvjetima kao i državljani te države jedno je od posebnih prava koje se na temelju članka 20. stavka 2. točke (c) Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) dodjeljuje građanima Unije.
(2)
Ugovorom iz Lisabona ojačan je status građanstva Unije i s njim povezana prava. Člankom 23. UFEU-a stoga se predviđa donošenje direktiva o utvrđivanju mjera za suradnju i koordiniranje potrebnih za olakšavanje konzularne zaštite građanima Unije bez predstavništva.
(3)
Vrijednosti na kojima se Unija temelji uključuju solidarnost, nediskriminaciju i poštovanje ljudskih prava; u svojim odnosima s ostatkom svijeta Unija bi se trebala pridržavati svojih vrijednosti te pridonositi zaštiti svojih građana. Temeljno pravo građana Unije bez predstavništva na konzularnu zaštitu pod istim uvjetima kao i državljani, sadržano u članku 46. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (Povelja), izraz je europske solidarnosti. Njime se pruža vanjska dimenzija konceptu građanstva Unije te se jača identitet Unije u trećim zemljama.
(4)
Cilj je ove Direktive utvrditi mjere suradnje i koordinacije koje su potrebne kako bi se dodatno olakšalo pružanje konzularne zaštite građanima Unije bez predstavništva. Tim bi se mjerama trebala poboljšati pravna sigurnost kao i učinkovita suradnja i solidarnost među konzularnim tijelima.
(5)
U skladu s člankom 20. stavkom 2. točkom (c) UEFU-a i člankom 23. UFEU-a, države članice trebale bi pružiti konzularnu zaštitu građanima bez predstavništva pod istim uvjetima kao i svojim državljanima. Ova Direktiva ne utječe na nadležnost država članica za određivanje opsega zaštite koju pruža svojim državljanima.
(6)
Ova Direktiva ne utječe na konzularne odnose između država članica i trećih zemalja, posebno na njihova prava i obveze koji proizlaze iz međunarodnih običaja i sporazuma, osobito iz Konvencije od 24. travnja 1963. o konzularnim odnosima (Bečka konvencija), koje države članice primjenjuju u skladu s pravom Unije. Prema članku 8. Bečke konvencije države članice mogu pružiti konzularnu zaštitu u ime druge države članice nakon što dotična treća zemlja o tome bude obaviještena na odgovarajući način te ako se ta zemlja tome ne protivi. Do poteškoća može doći posebno u vezi sa situacijama koje se odnose na građane koji su ujedno i državljani zemlje domaćina. Države članice, uz potporu konzularne suradnje na lokalnoj razini, trebale bi poduzeti potrebne mjere u vezi s trećim zemljama kako bi se omogućilo pružanje konzularne zaštite u ime drugih država članica u bilo kojem slučaju.
(7)
Kada građanima bez predstavništva treba zaštita u trećim zemljama, potrebna je učinkovita suradnja i koordinacija. Država članica koja pruža pomoć i koja je prisutna u trećoj zemlji te država članica državljanstva dotičnog građanina trebale bi blisko surađivati. Konzularna suradnja na lokalnoj razini u pogledu građana bez predstavništva može biti posebno složena jer zahtijeva koordinaciju s tijelima koja nemaju lokalno predstavništvo, uključujući, prema potrebi, s nadležnim veleposlanstvima ili konzulatima. Trebalo bi utvrditi jasan i stabilan skup pravila kako bi se popunila praznina nastala nepostojanjem veleposlanstva ili konzulata države članice građanina. Također je potrebno pojasniti postojeće mjere kako bi se osigurala učinkovita zaštita.
(8)
Za građane Unije trebalo bi se smatrati da su bez predstavništva u trećoj zemlji ako država članica čiji su državljani ondje nema uspostavljeno veleposlanstvo, konzulat ili počasnog konzula. Za građane bi se također trebalo smatrati da su bez predstavništva ako na lokalnoj razini uspostavljeno veleposlanstvo, konzulat ili počasni konzul zbog bilo kojeg razloga nije u mogućnosti, u određenom slučaju, pružiti zaštitu koju bi dotična osoba inače imala pravo primiti u skladu s nacionalnim pravom ili praksom. Veleposlanstva i konzulati trebali bi se međusobno obavješćivati o svim iznimnim okolnostima koje bi mogle privremeno utjecati na njihovu sposobnost pružanja konzularne zaštite. Također bi trebalo uzeti u obzir dostupnost i blizinu. Na primjer, građanin koji traži konzularnu zaštitu ili pomoć od veleposlanstva ili konzulata druge države članice ne bi trebao biti preusmjeren na veleposlanstvo, konzulat ili počasnog konzula države članice čiji je državljanin kada, zbog lokalnih okolnosti ili nedostatka resursa, građanin nije u mogućnosti sigurno stupiti u kontakt sa svojim veleposlanstvom, konzulatom ili počasnim konzulom, ili potonji nisu u mogućnosti sigurno stupiti u kontakt s njim, na način koji bi mu omogućio primanje konzularne zaštite. Koncept nedostatka predstavništva trebao bi se tumačiti s ciljem osiguravanja učinkovitosti prava građana bez predstavništva na zaštitu veleposlanstva ili konzulata druge države članice na nediskriminirajući način, uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog slučaja. Građani koji su državljani više od jedne države članice trebali bi se smatrati građanima bez predstavništva ako nijedna od država članica čiji su državljani nema predstavništvo u dotičnoj trećoj zemlji.
(9)
S ciljem osiguravanja učinkovitosti prava sadržanog u članku 20. stavku 2. točki (c) UFEU-a i prava na poštovanje privatnog i obiteljskog života, priznatog u članku 7. Povelje, te uzimajući u obzir nacionalno pravo i praksu, država članica koja pruža pomoć možda će morati pružiti zaštitu članovima obitelji građana Unije koji su državljani trećih zemalja, ovisno o pojedinačnim okolnostima svakog slučaja. Ovom se Direktivom ne sprečava državu članicu koja pruža pomoć i državu članicu državljanstva građanina bez predstavništva da se, tijekom savjetovanja koje bi se trebalo održati prije pružanja pomoći, kad god je to primjereno, dogovore o mogućnosti da se pomoć proširi na članove obitelji građanina Unije bez predstavništva koji su državljani trećih zemalja, a koja prelazi ono što se zahtijeva pravom države članice koja pruža pomoć ili ono što nalaže njezina praksa, uzimajući u obzir, što je više moguće, zahtjeve države članice državljanstva građanina bez predstavništva te u onoj mjeri u kojoj ono što je dogovoreno nije manje od onoga što se zahtijeva prema pravu Unije. Međutim, države članice možda neće biti u mogućnosti pružati određene vrste konzularne zaštite, kao što su privremene putne isprave, članovima obitelji koji su državljani trećih zemalja. Kada je riječ o pomoći maloljetniku, primarni bi cilj trebala biti zaštita interesa djeteta, u skladu s člankom 24. Povelje te kako je predviđeno u Konvenciji Ujedinjenih naroda o pravima djeteta od 20. studenoga 1989.
(10)
Građani bez predstavništva trebali bi moći tražiti konzularnu zaštitu od veleposlanstva ili konzulata bilo koje države članice. Međutim, to ne bi trebalo sprečavati države članice da sklapaju praktične aranžmane u svrhu podjele odgovornosti za pružanje konzularne zaštite građanima bez predstavništva u skladu s ovom Direktivom. Takvi aranžmani korisni su za građane jer omogućuju bolju pripremljenost za osiguravanje učinkovite zaštite. Države članice koje prime zahtjeve za zaštitu trebale bi ocijeniti je li, u tom određenom slučaju, potrebno pružiti konzularnu zaštitu ili se predmet može prenijeti na veleposlanstvo ili konzulat koji je određen kao nadležan u skladu s bilo kojim postojećim aranžmanom. Države članice trebale bi obavijestiti Komisiju i Europsku službu za vanjsko djelovanje (ESVD) o svakom takvom aranžmanu, koji bi Unija i države članice trebale objaviti kako bi se osigurala transparentnost za građane bez predstavništva.
(11)
Ovom Direktivom ne bi se trebalo sprečavati državu članicu koja nema predstavništvo u trećoj zemlji da pruža konzularnu zaštitu nekom od svojih državljana, na primjer pružanjem konzularnih usluga putem interneta, ovisno o slučaju. Državi članici državljanstva građanina bez predstavništva trebalo bi biti dopušteno da od države članice od koje taj građanin traži ili prima konzularnu pomoć zatraži da joj prenese zahtjev ili predmet kako bi sama pružila konzularnu zaštitu. Zbog takvog prijenosa građanin bez predstavništva ne bi trebao ostati bez konzularne zaštite.
(12)
Neovisno o različitim tradicijama u državama članicama u pogledu nadležnosti počasnih konzula, oni obično ne nude isti opseg usluga kao veleposlanstva ili konzulati. S obzirom na to da počasni konzuli često ispunjavaju svoje zadaće dobrovoljno, svakoj državi članici trebalo bi prepustiti da odluči treba li se ova Direktiva primjenjivati na njezine počasne konzule. Od počasnih konzula moglo bi se zahtijevati da pružaju konzularnu zaštitu građanima bez predstavništva, ovisno o okolnostima svakog slučaja.
(13)
Zahtjevi za zaštitu trebali bi se obrađivati ako podnositelji zahtjeva predoče valjanu putovnicu ili osobnu iskaznicu građanina Unije. Međutim, moguće je da građani bez predstavništva kojima je potrebna konzularna zaštita više nemaju svoje identifikacijske dokumente u posjedu. Temeljni status građanstva Unije dodjeljuje se izravno pravom Unije te identifikacijski dokumenti imaju samo deklarativnu vrijednost. Ako podnositelji zahtjeva ne mogu predočiti valjane identifikacijske dokumente, oni bi stoga trebali moći dokazati svoj identitet na bilo koji drugi način. Ako je potrebno, identitet dotične osobe mogao bi se provjeriti prilikom savjetovanja s tijelima države članice za koju podnositelj zahtjeva tvrdi da je njezin državljanin. U pogledu članova obitelji koji su državljani trećih zemalja, a koji su u pratnji podnositelja zahtjeva, tijela države članice državljanstva podnositelja zahtjeva također bi trebala moći pomoći državi članici koja pruža pomoć u provjeri identiteta i postojanja obiteljske veze s podnositeljem zahtjeva.
(14)
Kako bi se utvrdilo koje su mjere koordinacije i suradnje nužne, trebalo bi pobliže odrediti područje primjene konzularne zaštite u okviru ove Direktive. Konzularna zaštita za građane bez predstavništva trebala bi obuhvaćati pomoć u nizu tipičnih situacija u kojima države članice pružaju konzularnu zaštitu svojim državljanima ovisno o konkretnim okolnostima svakog slučaja, primjerice u slučajevima uhićenja ili pritvora, teške nesreće ili teške bolesti i smrti, kao i u pogledu pružanja podrške i repatrijacije u nevolji, ili izdavanja privremenih dokumenata. S obzirom na to da zaštita koja je potrebna uvijek ovisi o konkretnoj situaciji, konzularna zaštita ne bi trebala biti ograničena na situacije koje su izričito spomenute u ovoj Direktivi.
(15)
Ovisno o slučaju, želje građanina trebalo bi poštovati, između ostalog u pogledu toga treba li obavijestiti članove obitelji ili druge bliske osobe te, u potvrdnom slučaju, koga treba obavijestiti. Isto tako, u slučaju smrti, trebalo bi uzeti u obzir želje najbližeg roda s obzirom na postupke koje treba obaviti u vezi s posmrtnim ostacima preminulog građanina. Država članica državljanstva građanina bez predstavništva trebala bi biti odgovorna za te kontakte.
(16)
Tijela država članica trebala bi blisko surađivati i koordinirati se međusobno i s Unijom, posebno s Komisijom i ESVD-om, u duhu uzajamnog poštovanja i solidarnosti. Kako bi se osigurala brza i djelotvorna suradnja, države članice trebale bi pružati i kontinuirano ažurirati informacije o relevantnim kontaktnim točkama u državama članicama putem sigurnih internetskih stranica ESVD-a (Consular OnLine).
(17)
Uniju u trećim zemljama predstavljaju delegacije Unije, koje u bliskoj suradnji s diplomatskim i konzularnim misijama država članica pridonose provedbi prava građana Unije na konzularnu zaštitu, kako je detaljnije navedeno u članku 35. Ugovora o Europskoj uniji. Ovom se Direktivom u potpunosti priznaje, i dodatno unapređuje, doprinos koji već pružaju ESVD i delegacije Unije, osobito za vrijeme kriznih situacija, u skladu s Odlukom Vijeća 2010/427/EU (2), a posebno njezinim člankom 5. stavkom 10.
(18)
U pogledu suradnje na lokalnoj razini trebalo bi pojasniti nadležnosti i odgovarajuće uloge svih relevantnih aktera kako bi se osiguralo da građani bez predstavništva prime pomoć na koju imaju pravo u skladu s načelom nediskriminacije. U okviru konzularne suradnje na lokalnoj razini dužnu pažnju trebalo bi posvetiti građanima bez predstavništva, primjerice prikupljanjem i redovitim ažuriranjem informacija o relevantnim kontaktnim točkama i stavljanjem tih informacija na raspolaganje lokalnim veleposlanstvima i konzulatima država članica te delegacijama Unije.
(19)
Sastanci u okviru konzularne suradnje na lokalnoj razini, koji se organiziraju u bliskoj suradnji s delegacijama Unije, trebali bi uključivati redovitu razmjenu informacija o pitanjima relevantnima za građane bez predstavništva, kao što su sigurnost građana, zatvorski uvjeti, konzularne obavijesti i pristup konzularnim uslugama te suradnja u kriznim situacijama. Na tim bi sastancima države članice koje imaju predstavništvo trebale, kad god je to potrebno, dogovoriti praktične aranžmane kako bi se osiguralo da građani bez predstavništva budu djelotvorno zaštićeni. Takvi aranžmani ne bi morali biti nužni ako je, primjerice, broj građana bez predstavništva malen.
(20)
Jasna podjela odgovornosti između država članica s predstavništvom i onih bez predstavništva te delegacije Unije nužna je kako bi se osigurala odgovarajuća pripravnost za krizne situacije i upravljanje kriznim situacijama. Planiranje za slučaj nužde u kriznim situacijama trebalo bi stoga biti koordinirano i trebalo bi u potpunosti voditi računa o građanima bez predstavništva. U tu svrhu, u okviru pripravnosti za odgovor na kriznu situaciju na lokalnoj razini, države članice koje nemaju uspostavljeno veleposlanstvo ili konzulat na lokalnoj razini trebale bi pružiti sve raspoložive i relevantne informacije o svojim građanima koji se nalaze na dotičnom državnom području. Te informacije trebale bi se ažurirati u slučaju krizne situacije na odgovarajući način. Nadležna veleposlanstva i konzulati te delegacije Unije trebali bi biti obaviješteni i, kad god je to primjereno, uključeni u aranžmane za pripravnost za kriznu situaciju. Informacije koje se odnose na te aranžmane trebale bi se staviti na raspolaganje građanima bez predstavništva. U slučaju krizne situacije vodeća država ili država članica odnosno države članice koje koordiniraju pomoć trebale bi koordinirati potporu koja se pruža građanima bez predstavništva i uporabu raspoloživih kapaciteta za evakuaciju na temelju dogovorenog planiranja i razvoja događaja na lokalnoj razini, na nediskriminirajućoj osnovi.
(21)
Trebalo bi poboljšati interoperabilnost između konzularnog osoblja i drugih stručnjaka za upravljanje kriznim situacijama, osobito njihovim sudjelovanjem u multidisciplinarnim kriznim timovima, poput onih u okviru struktura ESVD-a za odgovor na krizne situacije, operativnu koordinaciju i upravljanje kriznim situacijama te u okviru Mehanizma Unije za civilnu zaštitu (3).
(22)
Trebalo bi biti moguće zatražiti potporu Mehanizma Unije za civilnu zaštitu ako je potrebna za konzularnu zaštitu građana bez predstavništva. Takvu bi potporu mogla zatražiti, na primjer, vodeća država ili država članica odnosno države članice koje koordiniraju pomoć.
(23)
Izraz „vodeća država” koji su upotrebljava u ovoj Direktivi odnosi se na jednu ili više država članica s predstavništvom u određenoj trećoj zemlji, koja je zadužena za koordiniranje i vođenje pružanja pomoći građanima bez predstavništva tijekom kriza. Koncept vodeće države, kako je utvrđen u relevantnim smjernicama Unije (4), mogao bi se dodatno razviti u skladu s pravom Unije i, posebno, ovom Direktivom.
(24)
Kada je država članica obaviještena ili primi zahtjev za konzularnu zaštitu od osobe koja tvrdi da je građanin bez predstavništva, ona bi trebala, osim u slučajevima iznimne hitnosti, uvijek bez odgode stupiti u kontakt s državom članicom državljanstva tog građanina te joj pružiti sve relevantne informacije prije pružanja bilo kakve pomoći. Država članica državljanstva bi, sa svoje strane, bez odgode trebala pružiti sve informacije koje su relevantne za dotični predmet. To bi savjetovanje državi članici državljanstva trebalo omogućiti da zatraži prijenos zahtjeva ili predmeta kako bi sama pružila konzularnu zaštitu. To bi savjetovanje dotičnim državama članicama također trebalo omogućiti da razmjenjuje relevantne informacije za potrebe, na primjer, osiguravanja da građanin bez predstavništva ne zlouporabljuje svoje pravo na konzularnu zaštitu prema članku 20. stavku 2. točki (c) UFEU-a. Građani Unije ne mogu se pozivati na ovu Direktivu u slučaju zlouporabe.
(25)
Uzajamna solidarnost i suradnja odnose se i na financijska pitanja. Države članice koje pružaju konzularnu zaštitu u obliku financijske pomoći svojim građanima to čine u krajnjoj nuždi i samo u iznimnim slučajevima kada građani ne mogu na druge načine pribaviti financijska sredstva, primjerice prijenosom sredstava od obitelji, prijatelja ili poslodavaca. Građanima bez predstavništva trebala bi biti odobrena financijska pomoć pod istim uvjetima kao i državljanima države članice koja pruža pomoć. Građanin bez predstavništva trebao bi biti dužan potpisati da se obvezuje svojoj državi članici državljanstva isplatiti nastale troškove, pod uvjetom da su državljani države članice koja pruža pomoć koji su u istoj situaciji dužni isplatiti te troškove svojoj državi članici. Država članica državljanstva može zatim od svojeg građanina bez predstavništva zahtijevati da isplati te troškove, uključujući sve odgovarajuće konzularne naknade.
(26)
Ovom bi Direktivom trebalo osigurati podjela financijskog tereta i isplate. Kada konzularna zaštita dodijeljena građaninu bez predstavništva uključuje potpisivanje obveze isplate, država članica državljanstva građanina bez predstavništva trebala bi državi članici koja pruža pomoć nadoknaditi troškove koji su nastali. Država članica koja pruža pomoć trebala bi odlučiti hoće li tražiti nadoknadu nastalih troškova. Država članica koja pruža pomoć i država članica državljanstva građanina bez predstavništva trebale bi se moći dogovoriti o detaljnim aranžmanima za nadoknadu unutar određenih rokova.
(27)
Konzularna zaštita dodijeljena građaninu bez predstavništva u slučaju uhićenja ili pritvora može obuhvaćati neuobičajeno visoke troškove putovanja, troškove smještaja ili troškove prevođenja za diplomatska ili konzularna tijela države članice koja pruža pomoć, ovisno o okolnostima svakog pojedinog slučaja. Državu članicu državljanstva građanina bez predstavništva trebalo bi obavijestiti o takvim mogućim troškovima tijekom savjetovanja koje se obavlja prije pružanja pomoći. Država članica koja pruža pomoć trebala bi moći tražiti nadoknadu takvih neuobičajeno visokih troškova od države članice državljanstva građanina bez predstavništva. Država članica državljanstva građanina trebala bi državi članici koja pruža pomoć nadoknaditi troškove koji su nastali. Država članica koja pruža pomoć i država članica državljanstva građanina bez predstavništva trebale bi se moći dogovoriti o detaljnim aranžmanima za nadoknadu unutar određenih rokova. U skladu s načelom nediskriminacije, države članice državljanstva građana bez predstavništva ne mogu od svojih građana tražiti da nadoknade troškove koje državljani države članice koja pruža pomoć ne bi bili dužni isplatiti.
(28)
Trebalo bi pojednostaviti financijske postupke za krizne situacije. S obzirom na posebnosti takvih situacija, poput potrebe za brzim djelovanjem koje se tiče velikog broja građana, nikakva obveza isplate ne bi trebala biti potrebna kako bi država članica koja pruža pomoć zatražila i primila nadoknadu od države članice odnosno država članica državljanstva građanina bez predstavništva. Države članice državljanstva građana bez predstavništva trebale bi državi članici odnosno državama članicama koje pružaju pomoć nadoknaditi troškove koji su nastali. Država članica odnosno države članice koje pružaju pomoć trebale bi odlučiti hoće li tražiti nadoknadu nastalih troškova i u kojom obliku. Država članica koja pruža pomoć i država članica državljanstva građanina bez predstavništva trebale bi se moći dogovoriti o detaljnim aranžmanima za nadoknadu unutar određenih rokova. U slučaju krizne situacije koja ima ili bi mogla imati negativan učinak na značajan broj građana Unije te ako to zatraži država članica koja pruža pomoć, države članice državljanstva građana bez predstavništva trebale bi nadoknaditi troškove na razmjernoj osnovi, dijeljenjem nastalih troškova s brojem građana kojima je pomoć pružena.
(29)
Ovu bi Direktivu trebalo preispitati tri godine nakon roka za njezino prenošenje. Posebno bi trebalo ocijeniti moguću potrebu za preispitivanjem financijskih postupaka kako bi se osigurala odgovarajuća raspodjela opterećenja, s obzirom na informacije koje države članice trebaju dostaviti o provedbi i praktičnoj primjeni Direktive, uključujući sve relevantne statističke podatke i predmete. Komisija bi trebala pripremiti izvješće te razmotriti potrebu za bilo kakvim dodatnim mjerama, uključujući, ako je to potrebno, predlaganjem izmjene ove Direktive s ciljem olakšavanja ostvarivanja prava građana Unije na konzularnu zaštitu.
(30)
Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (5) uređuje se obrada osobnih podataka koju provode države članice u kontekstu ove Direktive.
(31)
Ova Direktiva ne bi trebala utjecati na povoljnije nacionalne odredbe u mjeri u kojoj su one u skladu s njom.
(32)
U skladu sa Zajedničkom političkom izjavom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentima s objašnjenjima (6), države članice preuzele su obvezu da u opravdanim slučajevima, uz obavijest o svojim mjerama prenošenja, prilože jedan ili više dokumenata u kojima se objašnjava odnos između elemenata direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata prenošenja. U odnosu na ovu Direktivu zakonodavac smatra da je prosljeđivanje tih dokumenata opravdano.
(33)
Cilj je ove Direktive promicati konzularnu zaštitu kako je priznata u Povelji. Njome se poštuju temeljna prava i načela priznata osobito Poveljom, a posebno načelo nediskriminacije, pravo na život i integritet osobe, pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života, prava djeteta, pravo na obranu i pravo na pošteno suđenje. Ova Direktiva trebala bi se provoditi u skladu s tim pravima i načelima.
(34)
U skladu sa zabranom diskriminacije sadržanom u Povelji, države članice trebale bi provoditi ovu Direktivu bez diskriminacije među nositeljima prava iz ove Direktive na bilo kojoj osnovi kao što su spol, rasa, boja kože, etničko ili socijalno podrijetlo, genetske osobine, jezik, religija ili uvjerenje, političko ili bilo kakvo drugo mišljenje, pripadnost nacionalnoj manjini, imovina, rođenje, invaliditet, dob ili spolna orijentacija.
(35)
Odluku 95/553/EZ predstavnika vlada država članica koji su se sastali u okviru Vijeća (7) trebalo bi staviti izvan snage,
DONIJELO JE OVU DIREKTIVU:
POGLAVLJE 1.
OPĆE ODREDBE I PODRUČJE PRIMJENE
Članak 1.
Predmet
1. Ovom se Direktivom utvrđuju mjere koordinacije i suradnje koje su potrebne kako bi se olakšalo ostvarivanje prava, navedenog u članku 20. stavku 2. točki (c) UFEU-a, građana Unije, na državnom području treće zemlje u kojoj država članica čiji su državljani nema predstavništvo, na zaštitu od strane diplomatskih i konzularnih tijela bilo koje države članice pod istim uvjetima kao i državljani te države članice, također uzimajući u obzir ulogu delegacija Unije u pridonošenju provedbi tog prava.
2. Ova Direktiva ne odnosi se na konzularne odnose između država članica i trećih zemalja.
Članak 2.
Opće načelo
1. Veleposlanstva ili konzulati država članica pružaju konzularnu zaštitu građanima bez predstavništva pod istim uvjetima kao i svojim državljanima.
2. Država članica može odlučiti da se ova Direktiva primjenjuje na konzularnu zaštitu koju pružaju počasni konzuli u skladu s člankom 23. UFEU-a. Države članice osiguravaju da su građani bez predstavništva propisno obaviješteni o takvim odlukama te o tome u kojoj su mjeri počasni konzuli nadležni za pružanje zaštite u pojedinom slučaju.
Članak 3.
Konzularna zaštita od strane države članice državljanstva
Država članica državljanstva građanina bez predstavništva može od države članice od koje građanin bez predstavništva zatraži ili primi konzularnu zaštitu zatražiti da se zahtjev ili predmet tog građanina bez predstavništva preusmjeri na njegovu vlastitu državu članicu državljanstva kako bi ta država članica državljanstva pružila konzularnu zaštitu u skladu sa svojim pravom ili praksom. Država članica od koje je zatražena zaštita predmet prepušta čim država članica državljanstva potvrdi da dotičnom građaninu bez predstavništva pruža konzularnu zaštitu.
Članak 4.
Građani bez predstavništva u trećim zemljama
Za potrebe ove Direktive „građanin bez predstavništva” znači svaki građanin koji ima državljanstvo države članice koja nema predstavništvo u trećoj zemlji kako je navedeno u članku 6.
Članak 5.
Članovi obitelji građana bez predstavništva u trećim zemljama
Konzularna zaštita pruža se članovima obitelji koji sami nisu građani Unije, a koji su u pratnji građana bez predstavništva u trećoj zemlji, u istom opsegu i pod istim uvjetima kao što bi se pružila članovima obitelji građana države članice koja pruža pomoć, a koji sami nisu građani Unije, u skladu s nacionalnim pravom ili praksom te države članice.
Članak 6.
Nepostojanje predstavništva
Za potrebe ove Direktive država članica nema predstavništvo u trećoj zemlji ako u toj zemlji nema stalno uspostavljeno veleposlanstvo ili konzulat ili u njoj nema veleposlanstvo, konzulat ili počasnog konzula koji bi u pojedinom predmetu stvarno bili u stanju pružiti konzularnu zaštitu.
Članak 7.
Pristup konzularnoj zaštiti i drugi aranžmani
1. Građani bez predstavništva imaju pravo tražiti zaštitu od veleposlanstva ili konzulata bilo koje države članice.
2. Ne dovodeći u pitanje članak 2., jedna država članica može trajno predstavljati drugu državu članicu te veleposlanstva ili konzulati država članica mogu, kad god se to smatra potrebnim, sklapati praktične aranžmane o podjeli odgovornosti za pružanje konzularne zaštite građanima bez predstavništva. Države članice Komisiju i Europsku službu za vanjsko djelovanje (ESVD) obavješćuju o takvim aranžmanima, a Unija i države članice objavljuju ih kako bi se osigurala transparentnost za građane bez predstavništva.
3. U slučajevima u kojima je sklopljen praktični aranžman, kako je predviđeno u stavku 2., veleposlanstvo ili konzulat od kojih građanin bez predstavništva zatraži konzularnu zaštitu, a koji u skladu s posebnim aranžmanom koji je na snazi nije određen kao nadležan osigurava da se zahtjev tog građanina preusmjeri na odgovarajuće veleposlanstvo ili konzulat, osim ako bi to ugrozilo konzularnu zaštitu, a osobito ako je zbog žurnosti potrebno da veleposlanstvo ili konzulat od kojeg je zatražena zaštita djeluje odmah.
Članak 8.
Identifikacija
1. Podnositelji zahtjeva za konzularnu zaštitu predočenjem svojih putovnica ili osobnih iskaznica dokazuju da su građani Unije.
2. Ako građanin Unije ne može predočiti važeću putovnicu ili osobnu iskaznicu, državljanstvo se može dokazati na bilo koji drugi način, što prema potrebi uključuje provjere kod diplomatskih ili konzularnih tijela države članice za koju podnositelj zahtjeva tvrdi da je njezin državljanin.
3. U pogledu članova obitelji iz članka 5. identitet i postojanje obiteljske veze mogu se dokazati na bilo koji način, uključujući tako da država članica koja pruža pomoć obavlja provjeru kod diplomatskih ili konzularnih tijela države članice državljanstva građana iz stavka 1.
Članak 9.
Vrste pomoći
Konzularna zaštita iz članka 2. može između ostalog uključivati pomoć u sljedećim situacijama:
(a)
pomoć u slučaju uhićenja ili pritvora;
(b)
pomoć žrtvi kaznenog djela;
(c)
pomoć u slučaju teške nesreće ili teške bolesti;
(d)
pomoć u slučaju smrti;
(e)
podrška i repatrijacija u hitnim slučajevima;
(f)
pomoć u slučaju potrebe za privremenim putnim ispravama, kako je predviđeno u Odluci 96/409/ZVSP (8).
POGLAVLJE 2.
MJERE KOORDINACIJE I SURADNJE
Članak 10.
Opća pravila
1. Diplomatska i konzularna tijela država članica blisko surađuju te se koordiniraju međusobno i s Unijom kako bi osigurala zaštitu građana bez predstavništva u skladu s člankom 2.
2. Kada država članica zaprimi zahtjev za konzularnu zaštitu od osobe koja tvrdi da je građanin bez predstavništva ili je obaviještena da se pojedini građanin bez predstavništva nalazi u izvanrednoj situaciji, poput one navedene u članku 9., ona se bez odgode savjetuje s ministarstvom vanjskih poslova države članice za koju ta osoba tvrdi da je njezin državljanin ili, prema potrebi, s nadležnim veleposlanstvom ili konzulatom te države članice te im pruža sve relevantne informacije koje su joj na raspolaganju, uključujući o identitetu dotične osobe, mogućim troškovima konzularne zaštite i o članovima obitelji kojima eventualno također treba pružiti konzularnu zaštitu. To se savjetovanje odvija prije pružanja pomoći, osim u slučajevima iznimne hitnosti. Država članica koja pruža pomoć također olakšava razmjenu informacija između dotičnog građanina i tijelâ države članice državljanstva tog građanina.
3. Država članica državljanstva građanina na zahtjev ministarstvu vanjskih poslova ili nadležnom veleposlanstvu ili konzulatu države članice koja pruža pomoć daje sve relevantne informacije o dotičnom predmetu. Ona je također odgovorna za sve potrebne kontakte s članovima obitelji ili drugim relevantnim osobama ili tijelima.
4. Države članice obavješćuju ESVD putem njegove sigurne internetske stranice o odgovarajućoj kontaktnoj točki ili točkama pri ministarstvima vanjskih poslova.
Članak 11.
Uloga delegacija Unije
Delegacije Unije blisko surađuju te se koordiniraju s veleposlanstvima i konzulatima država članica kako bi pridonijele suradnji i koordinaciji na lokalnoj razini i u kriznim situacijama, osobito pružanjem dostupne logističke podrške, uključujući uredski i organizacijski prostor, kao što je privremeni smještaj za konzularno osoblje i interventne skupine. Delegacije Unije i sjedište ESVD-a također olakšavaju razmjenu informacija između veleposlanstava i konzulata država članica te, prema potrebi, lokalnih tijela. Delegacije Unije također stavljaju na raspolaganje opće informacije o pomoći na koju bi građani bez predstavništva mogli imati pravo, osobito o sklopljenim praktičnim aranžmanima, ako je to primjenjivo.
Članak 12.
Suradnja na lokalnoj razini
Sastanci o suradnji na lokalnoj razini uključuje redovitu razmjenu informacija o pitanjima relevantnima za građane bez predstavništva. Na tim sastancima države članice, kad god je to potrebno, dogovaraju praktične aranžmane iz članka 7. kako bi se osiguralo da su građani bez predstavništva djelotvorno zaštićeni u dotičnoj trećoj zemlji. Osim ako se države članice dogovore drukčije, tim sastancima predsjeda predstavnik države članice, koji blisko surađuje s delegacijom Unije.
Članak 13.
Pripravnost za kriznu situaciju i suradnja u kriznoj situaciji
1. Pri planiranju za slučaj nužde na lokalnoj razini vodi se računa o građanima bez predstavništva. Države članice koje imaju predstavništvo u trećoj zemlji planove za slučaj nužde koordiniraju međusobno i s delegacijom Unije kako bi se u slučaju krizne situacije osiguralo pružanje potpune pomoći građanima bez predstavništva. Nadležna veleposlanstva ili konzulate na odgovarajući se način obavješćuje o aranžmanima za pripravnost za krize te ih se, prema potrebi, uključuje u njih.
2. U slučaju krizne situacije Unija i države članice blisko surađuju kako bi osigurale učinkovitu pomoć za građane bez predstavništva. Kad je to moguće, one se međusobno pravodobno obavješćuju o dostupnim kapacitetima za evakuaciju. Ako to zatraže, države članice mogu dobiti potporu postojećih interventnih skupina na razini Unije, uključujući potporu konzularnih stručnjaka, osobito iz država članica bez predstavništva.
3. Vodeća država ili država članica odnosno države članice koje koordiniraju pomoć zadužene su za koordinaciju svake potpore koja se pruža građanima bez predstavništva, uz podršku drugih dotičnih država članica, delegacije Unije i sjedišta ESVD-a. Države članice vodećoj državi ili državi članici odnosno država članicama koje koordiniraju pomoć pružaju sve relevantne informacije o svojim građanima bez predstavništva koji se nalaze u kriznoj situaciji.
4. Vodeća država ili država članica odnosno države članice koje koordiniraju pomoć građanima bez predstavništva prema potrebi mogu tražiti podršku instrumenata kao što su strukture za upravljanje kriznim situacijama ESVD-a i Mehanizam Unije za civilnu zaštitu.
POGLAVLJE 3.
FINANCIJSKI POSTUPCI
Članak 14.
Opća pravila
1. Građani bez predstavništva obvezuju se da će svojoj državi članici državljanstva isplatiti trošak konzularne zaštite, pod istim uvjetima kao i državljani države članice koja pruža pomoć, koristeći se standardnim obrascem iz Priloga I. Građani bez predstavništva dužni su obvezati se da će isplatiti samo one troškove koje bi pod istim uvjetima snosili državljani države članice koja pruža pomoć.
2. Država članica koja pruža pomoć može zatražiti naknadu troškova iz stavka 1. od države članice državljanstva građanina bez predstavništva, koristeći se standardnim obrascem iz Priloga II. Država članica državljanstva građanina bez predstavništva te troškove nadoknađuje u razumnom roku, ne duljem od 12 mjeseci. Država članica državljanstva građanina bez predstavništva može od građanina bez predstavništva zatražiti naknadu takvih troškova.
3. Kada konzularna zaštita pružena građaninu bez predstavništva u slučaju uhićenja ili pritvora obuhvaća neuobičajeno visoke, ali nužne i opravdane troškove u pogledu putovanja, smještaja ili prevođenja za diplomatska ili konzularna tijela, država članica koja pruža pomoć može zatražiti naknadu takvih troškova od države članice državljanstva građanina bez predstavništva, koja ih nadoknađuje u razumnom roku, ne duljem od 12 mjeseci.
Članak 15.
Pojednostavljeni postupak u kriznim situacijama
1. U kriznim situacijama država članica koja pruža pomoć sve zahtjeve za naknadu troškova za bilo koju podršku pruženu građaninu bez predstavništva podnosi ministarstvu vanjskih poslova države članice državljanstva građanina bez predstavništva. Država članica koja pruža pomoć može zatražiti takvu naknadu čak i ako građanin bez predstavništva nije potpisao da se obvezuje na isplatu u skladu s člankom 14. stavkom 1. To državu članicu državljanstva građanina bez predstavništva ne sprečava da od dotičnog građanina bez državljanstva zahtijeva isplatu na temelju nacionalnih pravila.
2. Država članica koja pruža pomoć od države članice državljanstva građanina bez predstavništva može zatražiti nadoknadu takvih troškova na razmjernoj osnovi, dijeljenjem ukupne vrijednosti stvarnih troškova s brojem građana kojima je pružena pomoć.
3. Kada je država članica koja pruža pomoć primila financijsku potporu putem pomoći iz Mehanizma Unije za civilnu zaštitu, svaki doprinos države članice državljanstva građanina bez predstavništva utvrđuje se nakon što se odbije doprinos Unije.
POGLAVLJE 4.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 16.
Povoljniji tretman
Države članice mogu uvesti ili zadržati odredbe koje su povoljnije od odredaba ove Direktive u onoj mjeri u kojoj su one u skladu s ovom Direktivom.
Članak 17.
Prenošenje
1. Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 1. svibnja 2018.
Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Države članice određuju načine tog upućivanja.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 18.
Stavljanje izvan snage
Odluka 95/553/EZ stavlja se izvan snage s učinkom od1. svibnja 2018.
Članak 19.
Izvješćivanje, ocjenjivanje i preispitivanje
1. Države članice Komisiji pružaju sve relevantne informacije o provedbi i primjeni ove Direktive. Na temelju tih pruženih informacija Komisija Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće o provedbi i primjeni ove Direktive do 1. svibnja 2021.
2. Komisija u izvješću iz stavka 1. ocjenjuje način na koji se ova Direktiva provodila te razmatra postoji li potreba za dodatnim mjerama, uključujući prema potrebi izmjene kojima bi se Direktivu prilagodilo s ciljem da se dodatno olakša ostvarivanje prava građana Unije na konzularnu zaštitu.
Članak 20.
Stupanje na snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 21.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Luxembourgu 20. travnja 2015.


Input:
ROZPORZĄDZENIE WYKONAWCZE KOMISJI (UE) NR 1335/2013
z dnia 13 grudnia 2013 r.
zmieniające rozporządzenie wykonawcze (UE) nr 29/2012 w sprawie norm handlowych w odniesieniu do oliwy z oliwek
KOMISJA EUROPEJSKA,
uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
uwzględniając rozporządzenie Rady (WE) nr 1234/2007 z dnia 22 października 2007 r. ustanawiające wspólną organizację rynków rolnych oraz przepisy szczegółowe dotyczące niektórych produktów rolnych („rozporządzenie o jednolitej wspólnej organizacji rynku”) (1), w szczególności jego art. 113 ust. 1 lit. a) i jego art. 121 akapit pierwszy lit. a) w związku z jego art. 4,
a także mając na uwadze, co następuje:
(1)
Rozporządzenie wykonawcze Komisji (UE) nr 29/2012 (2) ustanawia szczegółowe normy handlowe w odniesieniu do handlu detalicznego oliwą z oliwek oraz oliwą z wytłoczyn oliwek.
(2)
Producentom, handlowcom i konsumentom należy zapewnić normy handlowe odnoszące się do oliwy z oliwek gwarantujące jakość produktów i umożliwiające skuteczne zwalczanie oszustw. W tym celu należy opracować przepisy szczególne uzupełniające rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1169/2011 (3) oraz poprawić skuteczność kontroli przestrzegania norm handlowych.
(3)
Liczne badania naukowe wykazały niekorzystny wpływ światła i ciepła na jakość oliwy z oliwek. Aby umożliwić konsumentowi dostęp do odpowiedniej informacji o optymalnych warunkach przechowywania, należy zatem jednoznacznie określić na etykiecie szczegółowe warunki przechowywania.
(4)
Aby pomóc konsumentowi w wyborze produktu, konieczna jest dobra czytelność oznaczeń obowiązkowych, które mają znajdować się na etykiecie. Należy zatem ustanowić zasady dotyczące czytelności oraz koncentracji obowiązkowych informacji w głównym polu widzenia.
(5)
Aby umożliwić konsumentowi upewnienie się co do świeżości produktu, należy przewidzieć możliwość umieszczania na etykiecie nieobowiązkowej wzmianki o roku zbiorów wyłącznie w przypadkach, gdy 100 % zawartości pojemnika pochodzi z danego roku zbiorów.
(6)
W celu uproszczenia należy znieść obowiązek wskazywania na etykiecie środków spożywczych konserwowanych wyłącznie w oliwie z oliwek odsetka dodanej oliwy w odniesieniu do całkowitej masy netto środka spożywczego.
(7)
Aby zapewnić spójność pomiędzy rozporządzeniem Komisji (EWG) nr 2568/91 (4) i rozporządzeniem wykonawczym (UE) nr 29/2012, w szczególności w odniesieniu do marginesu tolerancji w zakresie wyników kontroli, konieczne jest odpowiednie dostosowanie wymienionego rozporządzenia wykonawczego.
(8)
Państwa członkowskie powinny przeprowadzać kontrole w celu sprawdzenia prawdziwości oznaczeń umieszczonych na etykietach i przestrzegania przepisów niniejszego rozporządzenia. W tym celu należy zintensyfikować i ujednolicić zarówno kontrole zgodności nazwy handlowej produktu z zawartością pojemnika w oparciu o analizę ryzyka, jak również kary. Tego rodzaju podejście powinno jednocześnie umożliwić zwalczanie oszustw poprzez wprowadzenie we wszystkich państwach członkowskich minimalnych wymogów kontroli oraz normalizacji sprawozdań, które przedkłada się Komisji.
(9)
Państwa członkowskie powinny ustanowić przepisy dotyczące kar na poziomie krajowym. Kary muszą być skuteczne, proporcjonalne i odstraszające.
(10)
Dla produktów wyprodukowanych i oznakowanych w Unii lub przywiezionych do Unii przed rozpoczęciem stosowania niniejszego rozporządzenia, ale zgodnie z rozporządzeniem wykonawczym (UE) nr 29/2012, należy ustanowić okres przejściowy, aby umożliwić podmiotom gospodarczym wykorzystanie istniejących zapasów opakowań oraz sprzedaż już zapakowanych produktów.
(11)
Komisja opracowała system informatyczny umożliwiający elektroniczne zarządzanie dokumentami i procedurami w ramach jej własnych wewnętrznych procedur oraz w relacjach z organami zaangażowanymi w realizację wspólnej polityki rolnej. Uznaje się, że system ten pozwala wypełnić obowiązki w zakresie przekazywania informacji dotyczących rozporządzenia wykonawczego (UE) nr 29/2012 zgodnie z rozporządzeniem Komisji (WE) nr 792/2009 (5).
(12)
Należy zatem odpowiednio zmienić rozporządzenie wykonawcze (UE) nr 29/2012.
(13)
Środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu są zgodne z opinią Komitetu Zarządzającego ds. Wspólnej Organizacji Rynków Rolnych,
PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
Artykuł 1
W rozporządzeniu wykonawczym (UE) nr 29/2012 wprowadza się następujące zmiany:
1)
dodaje się artykuły 4a i 4b w brzmieniu:
„Artykuł 4a
Na opakowaniach lub etykietach na opakowaniach oliwy, o której mowa w art. 1 ust. 1, muszą znajdować się informacje o szczególnych warunkach przechowywania oliwy w ciemnym i chłodnym miejscu.;
Artykuł 4b
Oznaczenia obowiązkowe, o których mowa w art. 3 akapit pierwszy oraz, w stosownych przypadkach, w art. 4 ust. 1 akapit pierwszy, grupuje się w głównym polu widzenia, zdefiniowanym w art. 2 ust. 2 pkt 1 rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1169/2011 (6), czyli na jednej etykiecie lub kilku etykietach umieszczonych na tym samym pojemniku lub też bezpośrednio na samym pojemniku. Wszystkie wspomniane oznaczenia obowiązkowe muszą być widoczne w całości i stanowić część jednorodnego zapisu tekstu.
2)
w art. 5 akapit pierwszy dodaje się lit. e) w brzmieniu:
„e)
oznaczenie roku zbioru w odniesieniu do oliwy, o której mowa w pkt 1 lit. a) i b) załącznika XVI do rozporządzenia (WE) nr 1234/2007, może pojawić się tylko, jeżeli 100 % zawartości pojemnika pochodzi z tego zbioru.”;
3)
art. 6 ust. 2 akapit pierwszy otrzymuje brzmienie:
„2. Z wyjątkiem produktów spożywczych w postaci stałej konserwowanych wyłącznie w oliwie z oliwek, w szczególności produktów, o których mowa w rozporządzeniach Rady (EWG) nr 1536/92 (7) oraz (EWG) nr 2136/89 (8), jeżeli na etykiecie w innym miejscu niż w wykazie składników zaznaczona jest obecność w środku spożywczym oliw, o których mowa w art. 1 ust. 1 niniejszego rozporządzenia, innych niż określone w ust. 1 niniejszego artykułu, przy użyciu wyrazów, obrazków lub grafiki, bezpośrednio po opisie handlowym środka spożywczego podawana jest zawartość procentowa dodanej oliwy z oliwek, o której mowa w art. 1 ust. 1, w stosunku do całkowitej wagi netto środka spożywczego.
4)
w art. 7 skreśla się akapit drugi;
5)
dodaje się art. 8a w brzmieniu:
„Artykuł 8a
Każde państwo członkowskie weryfikuje prawdziwość oznaczeń na etykietach, w szczególności zgodność nazwy handlowej produktu z zawartością pojemnika, w oparciu o analizę ryzyka, o której mowa w art. 2a rozporządzenia (EWG) nr 2568/91. W razie wykrycia jakichkolwiek nieprawidłowości oraz w przypadkach, gdy producent, pakujący lub sprzedawca wskazany na etykiecie znajduje się w innym państwie członkowskim, organ kontrolny zainteresowanego państwa członkowskiego występuje o weryfikację zgodnie z art. 8 ust. 2.”;
6)
art. 9 ust. 1 akapit pierwszy otrzymuje brzmienie:
„1. Bez uszczerbku dla kar przewidzianych w rozporządzeniu (WE) nr 1234/2007 oraz w art. 3 rozporządzenia (EWG) nr 2568/91, w przypadku naruszeń niniejszego rozporządzenia państwa członkowskie przewidują zastosowanie na poziomie krajowym skutecznych, proporcjonalnych i odstraszających kar.”;
7)
art. 10 otrzymuje brzmienie:
„Artykuł 10
Zainteresowane państwa członkowskie przekazują Komisji, nie później niż dnia 31 maja każdego roku, sprawozdanie zawierające następujące informacje za poprzedni rok:
a)
wnioski o weryfikację, otrzymane zgodnie z art. 8 ust. 2;
b)
podjęte weryfikacje oraz wciąż będące w toku weryfikacje podjęte w poprzednich latach gospodarczych;
c)
weryfikacje podjęte zgodnie z art. 8a, przedstawione zgodnie ze wzorem przedstawionym w załączniku XXI do rozporządzenia (EWG) nr 2568/91;
d)
działania podjęte w wyniku przeprowadzonych weryfikacji i zastosowane kary.
Sprawozdanie przedstawia te informacje według roku kalendarzowego, kiedy weryfikacja została podjęta, i według kategorii naruszenia. W stosownych przypadkach określa ono wszystkie napotkane specyficzne trudności oraz proponowane ulepszenia odnośnie do kontroli.”;
8)
dodaje się art. 10a w brzmieniu:
„Artykuł 10a
Powiadomienia, o których mowa w niniejszym rozporządzeniu, składane są zgodnie z przepisami rozporządzenia Komisji (WE) nr 792/2009 (9).
Artykuł 2
Produkty zgodne z przepisami rozporządzenia wykonawczego (UE) nr 29/2012, które zostały wyprodukowane i oznakowane w Unii lub przywiezione do Unii i dopuszczone do swobodnego obrotu przed dniem 13 grudnia 2014 r., mogą być wprowadzane do obrotu do chwili wykorzystania wszystkich zapasów.
Artykuł 3
Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie siódmego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
Niniejsze rozporządzenie stosuje się od dnia 13 grudnia 2014 r. Niemniej art. 1 pkt 7 niniejszego rozporządzenia w części odnoszącej się do art. 10 lit. c) rozporządzenia wykonawczego (UE) nr 29/2012 stosuje się od dnia 1 stycznia 2016 r.
Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
Sporządzono w Brukseli dnia 13 grudnia 2013 r.


Input:
ΕΚΤΕΛΕΣΤΙΚΌΣ ΚΑΝΟΝΙΣΜΌΣ (ΕΕ) αριθ. 1147/2014 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΉΣ
της 23ης Οκτωβρίου 2014
σχετικά με την τροποποίηση του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 2368/2002 του Συμβουλίου για την εφαρμογή του συστήματος πιστοποίησης της διαδικασίας Κίμπερλυ στο διεθνές εμπόριο ακατέργαστων διαμαντιών
Η ΕΥΡΩΠΑΪΚΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ,
Έχοντας υπόψη τη Συνθήκη για τη λειτουργία της Ευρωπαϊκής Ένωσης,
Έχοντας υπόψη τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 2368/2002 του Συμβουλίου, της 20ής Δεκεμβρίου 2002, για την εφαρμογή του συστήματος πιστοποίησης της διαδικασίας Κίμπερλυ στο διεθνές εμπόριο ακατέργαστων διαμαντιών (1), και ιδίως το άρθρο 20,
Εκτιμώντας τα ακόλουθα:
(1)
Το παράρτημα II του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 2368/2002 περιλαμβάνει τους συμμετέχοντες στο σύστημα πιστοποίησης της διαδικασίας Κίμπερλυ (ΔΚ), καθώς και τις ορισθείσες αρμόδιες αρχές τους.
(2)
Στις 8 Οκτωβρίου 2014 η προεδρία της ΔΚ εξέδωσε ανακοίνωση σχετικά με την παράγραφο 13 του ψηφίσματος του Συμβουλίου Ασφαλείας των Ηνωμένων Εθνών 2153 (2014) για τη λήξη των μέτρων πρόληψης της εισαγωγής από οποιοδήποτε κράτος όλων των ακατέργαστων διαμαντιών από την Ακτή Ελεφαντοστού. Η ανακοίνωση της προεδρίας της ΔΚ καλούσε όλους τους συμμετέχοντες να προβούν στις δέουσες ενέργειες για την επανεκκίνηση του εμπορίου ακατέργαστων διαμαντιών με την Ακτή του Ελεφαντοστού. Ο κατάλογος των συμμετεχόντων στο παράρτημα II θα πρέπει, επομένως, να αναθεωρηθεί.
(3)
Επιπλέον, η διεύθυνση του σημείου επαφής της Καμπότζης στο παράρτημα II θα πρέπει να επικαιροποιηθεί.
(4)
Το παράρτημα II του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 2368/2002 θα πρέπει να τροποποιηθεί αναλόγως.
(5)
Για να διασφαλιστεί η αποτελεσματικότητα των μέτρων που προβλέπονται στον παρόντα κανονισμό, ο κανονισμός θα πρέπει να τεθεί σε ισχύ πάραυτα,
ΕΞΕΔΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ:
Άρθρο 1
Το παράρτημα II του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 2368/2002 αντικαθίσταται από το κείμενο του παραρτήματος του παρόντος κανονισμού.
Άρθρο 2
Ο παρών κανονισμός αρχίζει να ισχύει την ημέρα της δημοσίευσής του στην Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης.
Ο παρών κανονισμός είναι δεσμευτικός ως προς όλα τα μέρη του και ισχύει άμεσα σε κάθε κράτος μέλος.
Βρυξέλλες, 23 Οκτωβρίου 2014.


Input:
KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) 2015/395,
10. märts 2015,
millega algatatakse uurimine seoses võimaliku kõrvalehoidmisega teatava Hiina Rahvavabariigist pärit molübdeentraadi impordi suhtes nõukogu rakendusmäärusega (EL) nr 511/2010 kehtestatud dumpinguvastastest meetmetest, sest imporditakse teatavate väheste muudatustega molübdeentraati, ning millega kehtestatakse kõnealuse impordi suhtes registreerimisnõue
EUROOPA KOMISJON,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,
võttes arvesse nõukogu 30. novembri 2009. aasta määrust (EÜ) nr 1225/2009 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (1) (edaspidi „algmäärus”), eriti selle artikli 13 lõiget 3 ja artikli 14 lõiget 5,
pärast liikmesriikide teavitamist,
ning arvestades järgmist:
A. TAOTLUS
(1)
Euroopa Komisjonile (edaspidi „komisjon”) on esitatud algmääruse artikli 13 lõike 3 ja artikli 14 lõike 5 kohane taotlus uurida võimalikku kõrvalehoidmist teatava Hiina Rahvavabariigist pärit molübdeentraadi suhtes kehtestatud dumpinguvastastest meetmetest, sest Hiina Rahvavabariigist imporditakse teatavat väheste muudatustega molübdeentraati, millel on muudetud kaalu või läbimõõtu, mille ristlõike läbimõõt on üle 4,0 mm, kuid mitte üle 11,0 mm, ning kehtestada kõnealuse impordi suhtes registreerimisnõue.
(2)
Taotluse esitas 26. jaanuaril 2015. aastal Plansee SE, teatava molübdeentraadi liidu tootja.
B. TOODE
(3)
Võimaliku kõrvalehoidmisega seotud toode on Hiina Rahvavabariigist pärit molübdeentraat, mis sisaldab vähemalt 99,95 massiprotsenti molübdeeni ja mille ristlõike maksimaalne läbimõõt on üle 1,35 mm, kuid mitte üle 4,0 mm, ning mida tavaliselt deklareeritakse CN-koodi ex 8102 96 00 (TARICi koodid 8102960011 ja 8102960019) all (edaspidi „vaatlusalune toode”). Tegemist on tootega, mille suhtes kohaldatakse praegu kehtivaid meetmeid.
(4)
Võimaliku kõrvalehoidmise tõttu uurimisalusel tootel on samasugused põhiomadused, mis eelmises põhjenduses määratletud tootel, kuid mida imporditakse maksimaalse ristlõike läbimõõduga, mis on üle 4,0 mm, kuid mitte üle 11,0 mm, ning mis on praegu klassifitseeritud sama CN-koodi all nagu vaatlusalune toode, kuid mille TARICi kood on erinev (st 8102960099 kuni käesoleva määruse jõustumiseni). Käesolev toode on pärit Hiina Rahvavabariigist. Võimalikku kõrvalehoidmist käsitlev uurimine hõlmab ka molübdeentraati, mille molübdeeni sisaldus on 97 massiprotsenti või rohkem, kuid vähem kui 99,95 massiprotsenti, mille maksimaalne ristlõike läbimõõt on üle 4,0 mm, kuid mitte üle 11,0 mm, ning mis on pärit Hiina Rahvavabariigist.
C. KEHTIVAD MEETMED
(5)
Praegu kohaldatavad meetmed, millest väidetavalt kõrvale hoitakse, on nõukogu rakendusmäärusega (EL) nr 511/2010 (2) kehtestatud dumpinguvastased meetmed Hiina Rahvavabariigist pärit teatava molübdeentraadi suhtes (edaspidi „kehtivad meetmed”). Kõrvalhoidmist käsitleva uurimise järel laiendati 2012. aastal kõnealuseid meetmeid Malaisiast lähetatud teatava molübdeentraadi impordi suhtes, olenemata sellest, kas molübdeentraati deklareeriti Malaisiast pärinevana või mitte (3). Veel ühe kõrvalehoidmist käsitleva uurimise järel 2013. aastal laiendati kõnealuseid meetmeid ka sellise molübdeentraadi importi suhtes, mille molübdeeni sisaldus on 97 massiprotsenti või rohkem, kuid vähem kui 99,95 massiprotsenti, mille maksimaalne ristlõike läbimõõt on üle 1,35 mm, kuid mitte üle 4,0 mm, ning mis on pärit Hiina Rahvavabariigist (4).
D. UURIMISE ALGATAMISE PÕHJUSED
(6)
Taotlus sisaldab piisavalt esmapilgul usutavaid tõendeid selle kohta, et Hiina Rahvavabariigist pärit teatava molübdeentraadi suhtes kehtestatud kehtivatest dumpinguvastastest meetmetest hoitakse kõrvale uurimisaluse toote importimise kaudu, ning et neist võidakse kõrvale hoida kaalu või läbimõõdu teatava muutmise teel.
(7)
Täpsemalt ilmneb taotlusest, et pärast seda, kui vaatlusaluse toote suhtes kehtestati rakendusmäärusega (EL) nr 511/2010 lõplik dumpinguvastane tollimaks, on Hiina Rahvavabariigist liitu eksportimine kaubandusstruktuuri poolest oluliselt muutunud ning sellel pole muud asjakohast põhjust ega majanduslikku õigustust kui tollimaksu kehtestamine.
(8)
Taotlus sisaldab piisavalt esmapilgul usutavaid tõendeid selle kohta, et muudatus tuleneb vaatlusaluse toote importimisest mõnevõrra muudetud kujul maksimaalse ristlõike läbimõõduga üle 4,0 mm, kuid mitte üle 11,0 mm, mis muudetakse seejärel liidus vaatlusaluseks tooteks, mille maksimaalne ristlõike läbimõõt on üle 1,35 mm, kuid mitte üle 4,0 mm, tõmmates traadi uuesti nii, et selle ristlõike läbimõõt on 4,00 mm või alla selle. Esmapilgul usutavad tõendid näitavad, et sellel ei ole muud asjakohast põhjust ega majanduslikku õigustust kui sellise praktika, menetluse või tegevuse suhtes tollimaksu kehtestamine.
(9)
Taotlus sisaldab ka piisavalt esmapilgul usutavaid tõendeid selle kohta, et uurimisalusel tootel on samasugused põhiomadused ja kasutusotstarve kui vaatlusalusel tootel.
(10)
Lisaks sisaldab taotlus piisavalt esmapilgul usutavaid tõendeid selle kohta, et vaatlusaluse toote impordi suhtes kehtivate dumpinguvastaste meetmete parandavat mõju kahjustatakse nii koguste kui ka hinna osas. Uurimisalust toodet imporditakse märkimisväärses koguses ning see on ilmselt asendanud vaatlusaluse toote impordi. On piisavalt esmapilgul usutavaid tõendeid selle kohta, et uurimisalust toodet imporditakse hindadega, mis on madalamad meetmete kehtestamiseni viinud uurimise käigus kindlaks määratud mittekahjustavast hinnast.
(11)
Taotlus sisaldab piisavalt esmapilgul usutavaid tõendeid selle kohta, et uurimisaluse toote hinnad on varem kindlaks määratud normaalväärtusega võrreldes dumpinguhinnad.
(12)
Kui uurimise käigus tuvastatakse lisaks eespool nimetatule veel muid algmääruse artiklis 13 nimetatud kõrvalehoidmismeetodeid, võidakse uurida ka neid.
E. MENETLUS
(13)
Eespool esitatut arvesse võttes on komisjon jõudnud järeldusele, et on olemas piisavalt tõendeid põhjendamaks uurimise algatamist vastavalt algmääruse artikli 13 lõikele 3 ja kehtestamaks uurimisaluse toote impordi suhtes registreerimisnõuet vastavalt algmääruse artikli 14 lõikele 5.
a) Küsimustikud
(14)
Selleks et saada uurimise jaoks vajalikuks peetavat teavet, saadab komisjon küsimustikud teadaolevatele Hiina Rahvavabariigi eksportijatele/tootjatele ja eksportijate/tootjate ühendustele, teadaolevatele liidu importijatele ja importijate ühendustele ja Hiina Rahvavabariigi ametiasutustele. Vastavalt vajadusele võib teavet taotleda ka liidu tootmisharult.
(15)
Igal juhul peavad kõik huvitatud isikud komisjoniga viivitamatult, kuid mitte hiljem kui käesoleva määruse artiklis 3 sätestatud tähtaja jooksul ühendust võtma ja taotlema küsimustikku käesoleva määruse artikli 3 lõikes 1 ette nähtud tähtaja jooksul, arvestades et käesoleva määruse artikli 3 lõikes 2 ette nähtud tähtaega kohaldatakse kõigi huvitatud isikute suhtes.
(16)
Hiina Rahvavabariigi ametiasutusi teavitatakse uurimise algatamisest.
b) Teabe kogumine ja huvitatud isikute ärakuulamine
(17)
Kõigil huvitatud isikutel palutakse teha oma seisukohad teatavaks kirjalikult ja esitada tõendid. Lisaks sellele võib komisjon huvitatud isikud ära kuulata, kui nad esitavad kirjaliku taotluse, milles on näidatud, et neil on selleks konkreetsed põhjused.
c) Vabastus impordi registreerimise nõudest või meetmetest
(18)
Uurimisaluste toodete impordi võib algmääruse artikli 13 lõike 4 kohaselt vabastada registreerimise kohustusest või meetmetest, kui impordiga ei kaasne meetmetest kõrvalehoidmist.
(19)
Kuna tuleb uurida, millises ulatuses võimalik meetmetest kõrvalehoidmine liidus ja/või väljaspool seda toimub, võib algmääruse artikli 13 lõike 4 kohaselt teha erandeid uurimisaluse toote importijatele ja/või eksportijatele/tootjatele, kes suudavad tõendada, et nad ei ole seotud (5) ühegi tootjaga, kelle suhtes meetmed (6) kehtivad ning kelle puhul on leitud, et nad ei hoia meetmetest kõrvale algmääruse artikli 13 lõigete 1 ja 2 tähenduses. Importijad ja eksportijad/tootjad, kes soovivad vabastust, peaksid käesoleva määruse artikli 3 lõikes 3 esitatud tähtaja jooksul esitama taotluse koos nõuetekohaste tõenditega.
F. REGISTREERIMINE
(20)
Vastavalt algmääruse artikli 14 lõikele 5 kehtestatakse uurimisaluse toote impordi suhtes registreerimisnõue tagamaks, et kui uurimise tulemusena tehakse kindlaks meetmetest kõrvalehoidmine, siis saaks dumpinguvastase tollimaksu sisse nõuda alates kuupäevast, mil sellise impordi suhtes registreerimisnõue kehtestati.
G. TÄHTAJAD
(21)
Tõrgeteta asjaajamise huvides tuleks kehtestada tähtajad, mille jooksul:
-
huvitatud isikud saavad endast komisjonile teada anda, esitada oma kirjaliku seisukoha, tagastada täidetud küsimustikud ja esitada muud teavet, mida tuleks uurimisel arvestada;
-
importijad liidus ja eksportijad/tootjad võivad taotleda vabastust impordi registreerimisest või meetmetest;
-
huvitatud isikud võivad esitada komisjonile kirjaliku ärakuulamistaotluse.
(22)
Tähelepanu juhitakse asjaolule, et enamiku algmääruses sätestatud menetlusõiguste kasutamine sõltub sellest, kas huvitatud isik on endast käesoleva määruse artiklis 3 sätestatud tähtaja jooksul teatanud.
H. KOOSTÖÖSOOVIMATUS
(23)
Kui mõni huvitatud isik ei võimalda juurdepääsu vajalikule teabele või ei esita seda ettenähtud tähtaja jooksul või takistab uurimist olulisel määral, võib vastavalt algmääruse artiklile 18 teha nii negatiivsed kui ka positiivsed järeldused kättesaadavate faktide põhjal.
(24)
Kui selgub, et huvitatud isik on esitanud ebaõiget või eksitavat teavet, siis jäetakse selline teave arvesse võtmata ning võidakse toetuda kasutamiseks kättesaadavatele faktidele.
(25)
Kui huvitatud isik ei tee koostööd või teeb seda üksnes osaliselt ning kui järeldused põhinevad seetõttu kättesaadavatel faktidel vastavalt algmääruse artiklile 18, võib tulemus olla asjaomasele isikule ebasoodsam, kui see oleks olnud tema koostöö korral,
(26)
Elektroonilises vormis koostöö puudumist ei loeta koostööst keeldumiseks, kui huvitatud isik selgitab, et nõutav koostöövorm tooks kaasa ebaratsionaalse lisakoormuse või põhjendamatud lisakulud. Huvitatud isikul tuleb komisjoniga viivitamatult ühendust võtta.
I. UURIMISE AJAKAVA
(27)
Uurimine viiakse lõpule algmääruse artikli 13 lõike 3 kohaselt üheksa kuu jooksul pärast käesoleva teate avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
J. ISIKUANDMETE TÖÖTLEMINE
(28)
Uurimise käigus kogutud isikuandmeid töödeldakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 45/2001 (7).
K. ÄRAKUULAMISE EEST VASTUTAV AMETNIK
(29)
Huvitatud isikud võivad kaubandusmenetluses taotleda ärakuulamise eest vastutava ametniku sekkumist. Ärakuulamise eest vastutav ametnik on vahendaja huvitatud isikute ja uurimist korraldavate komisjoni talituste vahel. Ärakuulamise eest vastutav ametnik tegeleb toimikule juurdepääsu taotlustega, vaidlustega dokumentide konfidentsiaalsuse üle, tähtaegade pikendamise taotlustega ja kolmandate isikute ärakuulamistaotlustega. Ärakuulamise eest vastutav ametnik võib korraldada huvitatud isiku ärakuulamise ja olla vahendaja tagamaks, et huvitatud isikud saaksid oma kaitseõigusi täiel määral kasutada.
(30)
Taotlus saada ärakuulamise eest vastutava ametniku juures ära kuulatud tuleb esitada kirjalikult ning selles tuleb selgitada taotluse esitamise põhjuseid. Ärakuulamise eest vastutav ametnik annab võimaluse ka sellisteks ärakuulamisteks, kus on esindatud isikud, kes esitavad erinevaid seisukohti ja vastuväiteid.
(31)
Lisateave ja kontaktandmed on huvitatud isikutele kättesaadavad kaubanduse peadirektoraadi ärakuulamise eest vastutava ametniku veebisaidil: http://ec.europa.eu/trade/trade-policy-and-you/contacts/hearing-officer/.
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Vastavalt määruse (EÜ) nr 1225/2009 artikli 13 lõikele 3 algatatakse uurimine, et teha kindlaks, kas Hiina Rahvavabariigist pärit liitu imporditava molübdeentraadi puhul, mis sisaldab vähemalt 99,95 massiprotsenti molübdeeni ja mille ristlõike maksimaalne läbimõõt on üle 4,0 mm, kuid mitte üle 11,0 mm, ning mida praegu deklareeritakse CN-koodi ex 8102 96 00 (TARICi koodi 8102960020) all, mis on pärit Hiina Rahvavabariigist, ning kas liitu imporditava molübdeentraadi, mille molübdeeni sisaldus on 97 massiprotsenti või rohkem, kuid vähem kui 99,95 massiprotsenti, mille maksimaalne ristlõike läbimõõt on üle 4,0 mm, kuid mitte üle 11,0 mm, ning mida praegu deklareeritakse CN-koodi ex 8102 96 00 (TARICi koodi 8102960040) all, ning mis on pärit Hiina Rahvavabariigist, hoitakse kõrvale rakendusmäärusega (EL) nr 511/2010 kehtestatud meetmetest.
Artikkel 2
Tolliasutused võtavad vastavalt määruse (EÜ) nr 1225/2009 artikli 13 lõikele 3 ja artikli 14 lõikele 5 asjakohaseid meetmeid käesoleva määruse artiklis 1 määratletud toote registreerimiseks selle importimisel liitu.
Registreerimisnõue aegub üheksa kuu möödumisel käesoleva määruse jõustumise kuupäevast.
Komisjon võib määruse alusel lubada tolliasutustel lõpetada liitu imporditavate toodete registreerimise selliste eksportijate/tootjate või importijate puhul, kes on taotlenud registreerimisest vabastamist ja kelle puhul on tehtud kindlaks, et nad täidavad vabastuse nõuded.
Artikkel 3
1. Küsimustikke tuleb komisjonilt taotleda 15 päeva jooksul alates käesoleva määruse jõustumisest.
2. Kõik huvitatud isikud, kes soovivad, et nende märkusi uurimise käigus arvesse võetaks, peavad endast komisjonile teatama ning esitama kirjalikult oma seisukohad ja küsimustiku vastused või mis tahes muu teabe 37 päeva jooksul pärast käesoleva määruse jõustumist, kui ei ole sätestatud teisiti.
3. Liidus asuvad eksportijad/tootjad, kes taotlevad vabastust registreerimisnõudest või meetmetest, peavad esitama taotluse koos nõuetekohaste tõenditega sama 37-päevase tähtaja jooksul.
4. Huvitatud isikud võivad sama 37-päevase tähtaja jooksul taotleda komisjonilt ärakuulamist.
5. Kaubanduse kaitsemeetmeid käsitlevateks uurimisteks komisjonile esitatava teabe suhtes ei kohaldata autoriõigusi. Enne kolmanda isiku autoriõigustega kaitstud teabe ja/või andmete esitamist komisjonile peavad huvitatud isikud saama autoriõiguse omajalt spetsiaalse loa, mis sõnaselgelt võimaldab a) komisjonil kõnealust teavet ja andmeid käesolevas kaubanduse kaitsemeetmetega seotud menetluses kasutada ja b) esitada huvitatud isikutele teavet ja/või andmeid käesolevas uurimises kasutamiseks sellises vormis, mis võimaldab neil oma kaitseõigust kasutada.
6. Kõik kirjalikud esildised, sealhulgas käesolevas määruses nõutud teave, täidetud küsimustikud ja kirjavahetus, mida huvitatud isikud paluvad käsitleda konfidentsiaalsena, peavad olema märgistatud sõnaga „Limited” (8).
7. Huvitatud isikud, kes esitavad teavet märkega „Limited”, peavad vastavalt algmääruse artikli 19 lõikele 2 esitama ka teabe mittekonfidentsiaalse kokkuvõtte, millele lisatakse märge „For inspection by interested parties” (tutvumiseks huvitatud isikutele). Need kokkuvõtted peavad olema küllaldaselt üksikasjalikud, et võimaldada piisavalt aru saada konfidentsiaalsena esitatud teabe sisust. Kui konfidentsiaalset teavet edastav huvitatud isik ei esita nõutava vormi ja kvaliteediga mittekonfidentsiaalset kokkuvõtet, võib sellise konfidentsiaalse teabe jätta arvesse võtmata.
8. Huvitatud isikutel palutakse esitada kõik esildised ja taotlused e-posti teel, sealhulgas ka skaneeritud volikirjad ja sertifikaadid, välja arvatud mahukad vastused, mis tuleb esitada CD-ROMil või DVD-l käsipostiga või tähitud kirjaga. E-posti kasutamine tähendab, et huvitatud isikud on nõus elektroonilise edastamise suhtes kohaldatavate eeskirjadega, mis on esitatud dokumendis „SIDEPIDAMINE EUROOPA KOMISJONIGA KAUBANDUSE KAITSEMEETMETEGA SEOTUD JUHTUMITE KORRAL” ja on avaldatud kaubanduse peadirektoraadi veebisaidil: http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2011/june/tradoc_148003.pdf. Huvitatud isikud peavad teatama oma nime, aadressi, telefoni ja kehtiva e-posti aadressi ning nad peaksid tagama, et esitatud e-posti aadress on ettevõtte toimiv ametlik e-post, mida kontrollitakse iga päev. Kui kontaktandmed on esitatud, suhtleb komisjon huvitatud isikutega ainult e-posti teel, välja arvatud juhul, kui nad avaldavad sõnaselgelt soovi saada kõik dokumendid komisjonilt teiste sidevahendite kaudu või kui dokumendi laad nõuab selle saatmist tähitud kirjaga. Täiendavaid reegleid ja lisateavet komisjoniga suhtlemise kohta, sh teavet e-posti teel esitatud esildiste suhtes kehtivate põhimõtete kohta, leiavad huvitatud isikud eespool osutatud huvitatud isikutega suhtlemise juhendist.
Komisjoni postiaadress:
European Commission
Directorate General for Trade
Directorate H
Office: CHAR 04/039
1040 Brussels
BELGIUM
E-post: TRADE-MOWI-R613-CIRCUMVENTION@ec.europa.eu
Artikkel 4
Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 10. märts 2015


Input:
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEBESLUT
av den 3 december 2014
om upphävande av beslut 2002/249/EG om vissa skyddsåtgärder beträffande vissa fiskeri- och vattenbruksprodukter avsedda att användas som livsmedel och som importerats från Myanmar
[delgivet med nr C(2014) 9057]
(Text av betydelse för EES)
(2014/873/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (1), särskilt artikel 53.1,
med beaktande av rådets direktiv 97/78/EG av den 18 december 1997 om principerna för organisering av veterinärkontroller av produkter från tredje land som förs in i gemenskapen (2), särskilt artikel 22.1, och
av följande skäl:
(1)
Genom kommissionens beslut 2002/249/EG (3) införs vissa skyddsåtgärder beträffande vissa fiskeri- och vattenbruksprodukter som är avsedda att användas som livsmedel och som importerats från Myanmar, och där anges också de analyser av räkor som medlemsstaterna ska göra.
(2)
I beslut 2002/249/EG anges också att beslutet ska omprövas på grundval av garantier från Myanmars behöriga myndigheter och på grundval av resultaten av medlemsstaternas analyser.
(3)
Det är inte tillåtet att importera vattenbruksprodukter från Myanmar till EU.
(4)
All användning av kloramfenikol och nitrofuraner i fiskeri- och vattenbruksprodukter är förbjuden i Myanmar sedan den 16 november 2011 genom det burmesiska direktivet 6/2011.
(5)
De behöriga myndigheterna i Myanmar har sedan förbudet trädde i kraft genomfört övervakningsanalyser av fiskeriprodukter som visat att produkterna inte innehåller kloramfenikol och nitrofuraner.
(6)
Sedan juni 2009 har alla de analyser av räkor importerade från Myanmar som medlemsstaterna gjort enligt artikel 2 i beslut 2002/49/EG gett tillfredsställande resultat. Därför behöver man inte längre analysera varje sändning i syfte att påvisa förekomst av kloramfenikol.
(7)
Beslut 2002/249/EG bör därför upphävas.
(8)
De åtgärder som föreskrivs i detta beslut är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Beslut 2002/249/EG ska upphöra att gälla.
Artikel 2
Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 3 december 2014.


Input:
KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EU) nr 617/2014
av den 3 juni 2014
om ändring av bilagorna II och III till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 396/2005 vad gäller gränsvärdena för etoxisulfuron, metsulfuronmetyl, nikosulfuron, prosulfuron, rimsulfuron, sulfosulfuron och tifensulfuronmetyl i eller på vissa produkter
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 396/2005 av den 23 februari 2005 om gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i eller på livsmedel och foder av vegetabiliskt och animaliskt ursprung och om ändring av rådets direktiv 91/414/EEG (1), särskilt artiklarna 14.1 a, 18.1 b och 49.2, och
av följande skäl:
(1)
Gränsvärden har fastställts för etoxisulfuron, metsulfuronmetyl, prosulfuron, rimsulfuron, sulfosulfuron och tifensulfuronmetyl i bilaga II och i del B i bilaga III till förordning (EG) nr 396/2005. Gränsvärden har fastställts för nikosulfuron i del A i bilaga III till den förordningen.
(2)
När det gäller etoxisulfuron har Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (nedan kallad myndigheten) lämnat ett motiverat yttrande om de befintliga gränsvärdena i enlighet med artikel 12.2 i förordning (EG) nr 396/2005 jämförd med artikel 12.1 i samma förordning (2). Myndigheten konstaterade att det saknades viss information om gränsvärdet när det gäller ris och att frågan måste utredas ytterligare av riskhanterare. Eftersom konsumenterna inte löper någon risk bör gränsvärdet när det gäller denna produkt fastställas i bilaga II till förordning (EG) nr 396/2005 på den specifika bestämningsgränsen. Detta gränsvärde kommer att ses över med beaktande av den information som är tillgänglig senast två år efter den här förordningens offentliggörande.
(3)
När det gäller metsulfuronmetyl har myndigheten lämnat ett motiverat yttrande om de befintliga gränsvärdena i enlighet med artikel 12.2 i förordning (EG) nr 396/2005 jämförd med artikel 12.1 i samma förordning (3). Den rekommenderade en sänkning av gränsvärdena när det gäller kornkärnor, havrekorn, riskorn, rågkorn och vetekorn. För vissa produkter rekommenderade myndigheten att befintliga gränsvärden höjs eller bibehålls eller att gränsvärden fastställs på den nivå som myndigheten angett. Myndigheten konstaterade att det saknades viss information om gränsvärdet när det gäller linfrö och att frågan måste utredas ytterligare av riskhanterare. Eftersom konsumenterna inte löper någon risk bör gränsvärdet när det gäller denna produkt fastställas i bilaga II till förordning (EG) nr 396/2005 på den befintliga nivån eller den nivå som myndigheten angett. Detta gränsvärde kommer att ses över med beaktande av den information som är tillgänglig senast två år efter den här förordningens offentliggörande.
(4)
När det gäller nikosulfuron har myndigheten lämnat ett motiverat yttrande om de befintliga gränsvärdena i enlighet med artikel 12.1 i förordning (EG) nr 396/2005 (4). Myndigheten konstaterade att det saknades viss information om gränsvärdena när det gäller majskorn och sockermajs och att frågan måste utredas ytterligare av riskhanterare. Eftersom konsumenterna inte löper någon risk bör gränsvärden när det gäller dessa produkter fastställas i bilaga II till förordning (EG) nr 396/2005 på den befintliga nivån eller den nivå som myndigheten angett. Dessa gränsvärden kommer att ses över med beaktande av den information som är tillgänglig senast två år efter den här förordningens offentliggörande.
(5)
När det gäller prosulfuron har myndigheten lämnat ett motiverat yttrande om de befintliga gränsvärdena i enlighet med artikel 12.2 i förordning (EG) nr 396/2005 jämförd med artikel 12.1 i samma förordning (5). Den rekommenderade en sänkning av gränsvärdena när det gäller sockermajs, majs, hirs och sorghum. Myndigheten konstaterade att det saknades viss information om gränsvärdena när det gäller korn och vete (speltvete (dinkel), rågvete) och att frågan måste utredas ytterligare av riskhanterare. Eftersom konsumenterna inte löper någon risk bör gränsvärden när det gäller dessa produkter fastställas i bilaga II till förordning (EG) nr 396/2005 på den befintliga nivån eller den nivå som myndigheten angett. Dessa gränsvärden kommer att ses över med beaktande av den information som är tillgänglig senast två år efter den här förordningens offentliggörande.
(6)
När det gäller rimsulfuron har myndigheten lämnat ett motiverat yttrande om de befintliga gränsvärdena i enlighet med artikel 12.2 i förordning (EG) nr 396/2005 jämförd med artikel 12.1 i samma förordning (6). Den rekommenderade en sänkning av gränsvärdena när det gäller potatis, tomater, sockermajs, majskorn och cikoriarötter.
(7)
När det gäller sulfosulfuron har myndigheten lämnat ett motiverat yttrande om de befintliga gränsvärdena i enlighet med artikel 12.2 i förordning (EG) nr 396/2005 jämförd med artikel 12.1 i samma förordning (7). Myndigheten konstaterade att det saknades information om gränsvärdet när det gäller potatis och att frågan måste utredas ytterligare av riskhanterare. Gränsvärdet för potatis bör fastställas på den specifika bestämningsgränsen eller på standardgränsvärdet i enlighet med artikel 18.1 b i förordning (EG) nr 396/2005. Myndigheten konstaterade att det saknades viss information om gränsvärdena när det gäller rågkorn och vetekorn och att frågan måste utredas ytterligare av riskhanterare. Eftersom konsumenterna inte löper någon risk bör gränsvärdena när det gäller rågkorn och vetekorn fastställas i bilaga II till förordning (EG) nr 396/2005 på den specifika bestämningsgränsen. Dessa gränsvärden kommer att ses över med beaktande av den information som är tillgänglig senast två år efter den här förordningens offentliggörande.
(8)
När det gäller tifensulfuronmetyl har myndigheten lämnat ett motiverat yttrande om de befintliga gränsvärdena i enlighet med artikel 12.2 i förordning (EG) nr 396/2005 jämförd med artikel 12.1 i samma förordning (8). Den rekommenderade en sänkning av gränsvärdena när det gäller sojabönor, kornkärnor, majskorn, hirskorn, rågkorn, sorghumkorn och vetekorn. För vissa produkter rekommenderade myndigheten att befintliga gränsvärden höjs eller bibehålls eller att gränsvärden fastställs på den nivå som myndigheten angett. Myndigheten konstaterade att det saknades viss information om gränsvärdet när det gäller linfrö och att frågan måste utredas ytterligare av riskhanterare. Gränsvärdet för linfrö bör fastställas på den specifika bestämningsgränsen eller på standardgränsvärdet i enlighet med artikel 18.1 b i förordning (EG) nr 396/2005.
(9)
När det gäller produkter av vegetabiliskt och animaliskt ursprung för vilka varken relevanta godkännanden eller importtoleranser hade rapporterats på unionsnivå och inga gränsvärden fastställts i Codex Alimentarius fann myndigheten att frågan måste utredas ytterligare av riskhanterare. Med beaktande av aktuella vetenskapliga och tekniska rön bör gränsvärden när det gäller dessa produkter fastställas på den specifika bestämningsgränsen eller på standardgränsvärdet i enlighet med artikel 18.1 b i förordning (EG) nr 396/2005.
(10)
Kommissionen rådfrågade EU:s referenslaboratorier för bekämpningsmedelsrester om behovet att anpassa vissa bestämningsgränser. För flera ämnen fann laboratorierna att på grund av den tekniska utvecklingen behöver specifika bestämningsgränser fastställs när det gäller vissa varor.
(11)
På grundval av myndighetens motiverade yttranden och med hänsyn till övriga faktorer av relevans för ärendet i fråga konstateras att de aktuella ändringarna av gränsvärdena uppfyller kraven i artikel 14.2 i förordning (EG) nr 396/2005.
(12)
Unionens handelspartner har tillfrågats om de nya gränsvärdena inom ramen för Världshandelsorganisationen, och deras synpunkter har beaktats.
(13)
Förordning (EG) nr 396/2005 bör därför ändras i enlighet med detta.
(14)
Innan de ändrade gränsvärdena blir tillämpliga bör medlemsstater, tredjeländer och livsmedelsföretagare ges en rimlig tidsfrist för att anpassa sig till de nya krav som kommer att följa av ändringen av gränsvärdena.
(15)
För att möjliggöra normal saluföring, bearbetning och konsumtion av produkter bör det i denna förordning föreskrivas övergångsåtgärder för produkter som lagligen framställts före ändringen av gränsvärdena och för vilka uppgifter visar att en hög konsumentskyddsnivå upprätthålls.
(16)
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Bilagorna II och III till förordning (EG) nr 396/2005 ska ändras i enlighet med bilagan till den här förordningen.
Artikel 2
Förordning (EG) nr 396/2005 i dess lydelse före ändringarna enligt den här förordningen ska fortsätta att gälla för produkter som lagligen framställts före den 2 januari 2015.
Artikel 3
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 2 januari 2015.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 3 juni 2014.


Input:
UREDBA KOMISIJE (EU) br. 40/2014
оd 17. siječnja 2014.
o odobravanju zdravstvenih tvrdnji koje se navode na hrani, osim onih koje se odnose na smanjenje rizika od bolesti te na razvoj i zdravlje djece i o izmjeni Uredbe (EU) br. 432/2012
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (1), a posebno njezin članak 18. stavak 4.,
budući da:
(1)
Uredbom (EZ) br. 1924/2006 propisuje se zabrana zdravstvenih tvrdnji koje se navode na hrani, osim ako ih je odobrila Komisija u skladu s tom Uredbom i ako su uvrštene u popis dopuštenih tvrdnji.
(2)
U skladu s člankom 13. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 1924/2006 donesena je Uredba Komisije (EU) br. 432/2012 (2) kojom je utvrđen popis dopuštenih zdravstvenih tvrdnji koje se navode na hrani, osim onih koje se odnose na smanjenje rizika od bolesti te na razvoj i zdravlje djece.
(3)
Uredbom (EZ) br. 1924/2006 propisuje se i da subjekti u poslovanju s hranom moraju predati zahtjeve za odobrenje zdravstvenih tvrdnji nacionalnom nadležnom tijelu države članice. Nacionalno nadležno tijelo prosljeđuje valjane zahtjeve Europskoj agenciji za sigurnost hrane (EFSA), dalje u tekstu „Agencija”, za znanstvenu procjenu te Komisiji i državama članicama za informaciju.
(4)
Komisija odlučuje o odobravanju zdravstvenih tvrdnji uzimajući u obzir mišljenje Agencije.
(5)
Kako bi se potakle inovacije, zdravstvene tvrdnje koje su utemeljene na znanstvenim dokazima novijeg razvoja i/ili uključuju zahtjev za zaštitu vlasničkih podataka, podliježu ubrzanom načinu odobravanja.
(6)
Slijedom zahtjeva trgovačkog društva Nordic Sugar A/S koji je podnesen u skladu s člankom 13. stavkom 5. Uredbe (EZ) br. 1924/2006, zatraženo je mišljenje Agencije o zdravstvenoj tvrdnji povezanoj s djelovanjem vlakana šećerne repe na povećanje volumena stolice (Predmet br. EFSA-Q-2011-00972) (3). Tvrdnja koju je predložio podnositelj zahtjeva glasila je: „Vlakna šećerne repe povećavaju volumen stolice”.
(7)
Komisija i države članice primile su 8. prosinca 2011. znanstveno mišljenje Agencije koja je zaključila da je na temelju dostavljenih podataka utvrđeno postojanje uzročno-posljedične veze između uzimanja vlakana šećerne repe i tvrdnje o njihovom djelovanju. Dakle, smatra se da je zdravstvena tvrdnja koja odgovara ovom zaključku u skladu sa zahtjevima Uredbe (EZ) br. 1924/2006 i treba biti uvrštena u popis dopuštenih zdravstvenih tvrdnji Unije uspostavljen Uredbom (EU) br. 432/2012.
(8)
Jedan od ciljeva Uredbe (EZ) br. 1924/2006 jest osigurati da zdravstvene tvrdnje budu istinite, jasne, pouzdane i korisne potrošaču te da se u tom smislu treba uzeti u obzir tekst i predstavljanje tih tvrdnji. Stoga, ako tekst nekih tvrdnji koje je sastavio podnositelj zahtjeva ima za potrošače isto značenje kao tekst dopuštene zdravstvene tvrdnje jer upućuje na isti odnos između određene kategorije hrane, određene hrane ili jednog od njezinih sastojaka i zdravlja, za dotične tvrdnje trebaju vrijediti isti uvjeti korištenja kako su navedeni u Prilogu ovoj Uredbi.
(9)
U skladu s člankom 20. Uredbe (EZ) br. 1924/2006, registar Unije s prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koji sadržava sve odobrene zdravstvene tvrdnje treba biti ažuriran kako bi se uzelo u obzir ovu Uredbu.
(10)
Uredbu (EU) br. 432/2012 treba stoga na odgovarajući način izmijeniti.
(11)
Provedeno je savjetovanje s državama članicama,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Zdravstvene tvrdnje utvrđene u Prilogu ovoj Uredbi uvrštavaju se u popis dopuštenih zdravstvenih tvrdnji Unije kako je predviđeno člankom 13. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 1924/2006.
Članak 2.
Prilog Uredbi (EU) br. 432/2012 mijenja se u skladu s Prilogom ovoj Uredbi.
Članak 3.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 17. siječnja 2014.


Input:
DÉCISION D'EXÉCUTION DE LA COMMISSION
du 9 juillet 2014
écartant du financement de l'Union européenne certaines dépenses effectuées par les États membres au titre du Fonds européen d'orientation et de garantie agricole (FEOGA), section «Garantie», du Fonds européen agricole de garantie (FEAGA) et du Fonds européen agricole pour le développement rural (Feader)
[notifiée sous le numéro C(2014) 4479]
(Les textes en langues allemande, anglaise, danoise, espagnole, finnoise, française, hongroise, italienne, lettone, néerlandaise, polonaise, portugaise, slovène, suédoise et tchèque sont les seuls faisant foi.)
(2014/458/UE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l'Union européenne,
vu le règlement (CE) no 1258/1999 du Conseil du 17 mai 1999 relatif au financement de la politique agricole commune (1), et notamment son article 7, paragraphe 4,
vu le règlement (CE) no 1290/2005 du Conseil du 21 juin 2005 relatif au financement de la politique agricole commune (2), et notamment son article 31,
après consultation du comité des Fonds agricoles,
considérant ce qui suit:
(1)
L'article 7, paragraphe 4, du règlement (CE) no 1258/1999 et l'article 31 du règlement (CE) no 1290/2005 prévoient que la Commission procède aux vérifications nécessaires, communique aux États membres les résultats de ces vérifications, prend connaissance des observations émises par ceux-ci, engage des discussions bilatérales pour parvenir à un accord avec les États membres concernés et communique formellement ses conclusions à ces derniers.
(2)
Les États membres ont eu la possibilité de demander l'ouverture d'une procédure de conciliation. Cette possibilité a été utilisée dans certains cas, et les rapports émis à l'issue de la procédure ont été examinés par la Commission.
(3)
En vertu du règlement (CE) no 1258/1999 et du règlement (CE) no 1290/2005, seules les dépenses agricoles effectuées conformément aux règles de l'Union européenne peuvent être financées.
(4)
Il ressort des vérifications effectuées, des discussions bilatérales et des procédures de conciliation qu'une partie des dépenses déclarées par les États membres ne remplit pas cette condition et ne peut donc être financée au titre du FEOGA, section «Garantie», du FEAGA et du Feader.
(5)
Il y a lieu d'indiquer les montants qui n'ont pas été reconnus comme pouvant être imputés au FEOGA, section «Garantie», au FEAGA et au Feader. Ces montants ne concernent pas les dépenses effectuées plus de vingt-quatre mois avant la communication écrite de la Commission informant les États membres du résultat des vérifications.
(6)
Pour les cas visés à la présente décision, l'évaluation des montants à écarter en raison de leur non-conformité aux règles de l'Union européenne a été communiquée par la Commission aux États membres dans le cadre d'un rapport de synthèse.
(7)
La présente décision ne préjuge pas les conséquences financières que la Commission pourrait tirer d'arrêts rendus par la Cour de justice dans des affaires en instance à la date du 15 mars 2014 et portant sur des matières faisant l'objet de la présente décision,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
Les dépenses des organismes payeurs agréés des États membres déclarées au titre du FEOGA, section «Garantie», au titre du FEAGA ou au titre du Feader et indiquées à l'annexe sont écartées du financement de l'Union européenne en raison de leur non-conformité aux règles de l'Union européenne.
Article 2
Le Royaume de Belgique, la République tchèque, le Royaume de Danemark, la République fédérale d'Allemagne, le Royaume d'Espagne, la République française, la République italienne, la République de Lettonie, la Hongrie, la République de Pologne, la République portugaise, la République de Slovénie, la République de Finlande, le Royaume de Suède et le Royaume-Uni de Grande-Bretagne et d'Irlande du Nord sont destinataires de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 9 juillet 2014.


Input:
KOMISIJOS ĮGYVENDINIMO REGLAMENTAS (ES) Nr. 620/2014
2014 m. birželio 4 d.
kuriuo nustatomi buveinės ir priimančiųjų valstybių narių kompetentingų institucijų keitimosi informacija pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2013/36/ES techniniai įgyvendinimo standartai
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2013/36/ES dėl galimybės verstis kredito įstaigų veikla ir dėl riziką ribojančios kredito įstaigų ir investicinių įmonių priežiūros, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2002/87/EB ir panaikinamos direktyvos 2006/48/EB bei 2006/49/EB (1), ypač į jos 50 straipsnio 7 dalį,
kadangi:
(1)
siekiant užtikrinti veiksmingą ir tinkamu laiku vykdomą buveinės ir priimančiųjų valstybių narių kompetentingų institucijų bendradarbiavimą, šios institucijos turėtų tarpusavyje keistis informacija, susijusia su jų atitinkama priežiūros kompetencija. Kad būtų galima keistis informacija veiklos tęstinumo sąlygomis ir patiriant likvidumo problemų, turėtų būti nustatytos standartinės formos, šablonai ir praktinės procedūros, įskaitant terminus. Kad informacija būtų galima keistis reguliariai, taip pat turėtų būti nustatytas suderintas keitimosi informacija dažnumas ir vėliausios informacijos pateikimo datos, numatant, kad informacija turi būti keičiamasi kas pusmetį arba kasmet. Siekiant užtikrinti, kad būtų keičiamasi naujausia informacija, kompetentingos institucijos turėtų keistis informacija kuo anksčiau, nelaukdamos galutinės informacijos pateikimo datos;
(2)
nedarydamos poveikio šiame reglamente nustatytoms standartinėms keitimosi informacija procedūroms, buveinės arba priimančiųjų valstybių narių kompetentingos institucijos nevilkindamos turėtų pranešti vienos kitoms apie bet kokią galimą padėtį, kuri galėtų daryti poveikį filialo finansiniam stabilumui arba veikimui, ir pateikti visą esminę su tokia padėtimi susijusią informaciją;
(3)
kadangi skiriasi priimančiosiose valstybėse narėse veikiančių filialų dydis, sudėtingumas ir svarba, keičiantis informacija svarbu laikytis proporcingumo principo. Šiuo tikslu priimančiųjų valstybių narių kompetentingų institucijų, atsakingų už filialus, kurie pagal Direktyvos 2013/36/ES 51 straipsnį laikomi svarbiais, poreikį gauti išsamesnės informacijos turėtų atspindėti keitimosi šia informacija formos, šablonai ir dažnumas;
(4)
siekdamos užtikrinti, kad informacija būtų efektyviai perduodama susijusiems asmenims ir kad ji liktų konfidenciali, kompetentingos institucijos turėtų sudaryti asmenų ryšiams sąrašus, jais keistis ir juos reguliariai atnaujinti;
(5)
buveinės ir priimančiųjų valstybių narių kompetentingų institucijų keitimasis informacija neapsiriboja Direktyvos 2013/36/ES 50 straipsnyje nurodytomis informacijos rūšimis, taigi ir informacijos rūšimis, nurodytomis šiame reglamente. Visų pirma, Direktyvoje 2013/36/ES išdėstytos nuostatos dėl keitimosi informacija, susijusia su filialų patikromis vietoje, pranešimais apie naudojimąsi įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas ir priemonėmis, įskaitant prevencines, kurių kompetentingos institucijos imasi filialų ir jų patronuojančiųjų įmonių atžvilgiu. Todėl šiame reglamente neturėtų būti nustatomi šių sričių keitimosi informacija reikalavimai;
(6)
standartinės formos, šablonai ir procedūros taip pat turėtų būti naudojami keičiantis informacija, kai veikla vykdoma priimančiojoje valstybėje narėje teikiant tarpvalstybines paslaugas;
(7)
dėl tarpvalstybinių paslaugų pobūdžio priimančiųjų valstybių narių kompetentingoms institucijoms trūksta informacijos apie jų jurisdikcijose vykdomas operacijas, todėl labai svarbu nustatyti keitimosi informacija procedūras, kad būtų apsaugotas finansinis stabilumas ir stebimos leidimų išdavimo sąlygos, visų pirma, kai stebima, ar įstaiga teikia paslaugas pagal pateiktą pranešimą. Nors tokia informacija yra svarbi, atsižvelgiant į poreikį išvengti galimos naštos ją surinkti ir perduoti visoms priimančiųjų valstybių narių kompetentingoms institucijoms, ji turėtų būti teikiama priimančiųjų valstybių narių kompetentingoms institucijoms paprašius, o ne reguliariai;
(8)
kadangi šios rūšies informacija, kuria turi keistis kompetentingos institucijos, yra išsamiai apibūdinta Komisijos deleguotajame reglamente (ES) Nr. 524/2014 (2), šis įgyvendinimo reglamentas turėtų būti laikomas būtinu Deleguotojo reglamento (ES) Nr. 524/2014 įgyvendinimo rezultatu;
(9)
šis reglamentas grindžiamas Europos priežiūros institucijos (Europos bankininkystės institucijos, EBI) Komisijai pateiktais techninių įgyvendinimo standartų projektais;
(10)
Europos bankininkystės institucija dėl techninių įgyvendinimo standartų projektų, kuriais pagrįstas šis reglamentas, surengė atviras viešas konsultacijas, išnagrinėjo galimas susijusias sąnaudas ir naudą ir paprašė Bankininkystės suinteresuotųjų subjektų grupės, įsteigtos pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1093/2010 37 straipsnį, pateikti savo nuomonę (3),
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Dalykas
Šiuo reglamentu nustatomos standartinės formos, šablonai ir procedūros, susiję su keitimosi informacija reikalavimais, kurių laikantis gali būti palengvinta įstaigų, veikiančių per filialą arba pagal laisvės teikti paslaugas principą vienoje arba keliose valstybėse narėse, kuriose nėra pagrindinių jų buveinių, stebėsena.
Šis reglamentas taikomas informacijai, nustatytai Deleguotuoju reglamentu (ES) Nr. 524/2014.
2 straipsnis
Vėliausia informacijos, susijusios su įstaigomis, veikiančiomis per filialą, pateikimo data ir keitimosi tokia informacija dažnumas
1. Informacija, susijusi su bet kokiais teisės aktų arba reguliavimo reikalavimų nesilaikymo atvejais, priežiūros arba kitų administracinių priemonių arba administracinių arba baudžiamųjų sankcijų taikymu, teikiama nevilkinant ir ne vėliau kaip per 14 kalendorinių dienų po to, kai kompetentingos institucijos nustato nesilaikymo atvejį, pradeda taikyti priežiūros arba kitas administracines priemones arba administracines arba baudžiamąsias sankcijas.
2. Jeigu filialas laikomas svarbiu pagal Direktyvos 2013/36/ES 51 straipsnį, kiekybinę informaciją dėl likvidumo ir išvadų, padarytų vykdant likvidumo priežiūrą, buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos priimančiosios valstybės narės kompetentingoms institucijoms, prižiūrinčioms tą svarbų filialą, teikia kas pusmetį ir ne vėliau negu iki toliau nurodytos vėliausios informacijos pateikimo datos:
a)
kiekvienų metų vasario 28 d. pagal ankstesnių metų gruodžio 31 d. padėtį,
b)
kiekvienų metų rugpjūčio 31 d. pagal ankstesnių metų birželio 30 d. padėtį.
3. Kita nei 1 ir 2 dalyse nurodyta informacija teikiama kasmet ir ne vėliau negu iki kiekvienų metų balandžio 30 d. pagal ankstesnių metų gruodžio 31 d. padėtį, išskyrus informaciją, susijusią su įstaigos valdymu ir nuosavybe, kuri teikiama pagal naujausią turimą informaciją.
3 straipsnis
Kompetentingų institucijų informacijos perdavimo praktinės procedūros
1. Buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos tvarko reguliariai atnaujinamą kiekvienos įstaigos sąrašą, į kurį įtraukti atitinkami asmenys ryšiams, įskaitant asmenis ryšiams kritinių padėčių atveju, kad buveinės valstybės narės ir priimančiųjų valstybių narių kompetentingos institucijos galėtų keistis informacija, ir dalijasi šiuo sąrašu su priimančiosios valstybės narės kompetentingomis institucijomis.
Priimančiųjų valstybių narių kompetentingos institucijos nevilkindamos praneša buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms savo asmenų ryšiams duomenis ir apie bet kokius tokių duomenų pasikeitimus. Buveinės valstybės narės ir priimančiųjų valstybių narių kompetentingos institucijos kasmet peržiūri asmenų ryšiams sąrašą.
2. Informacija keičiamasi raštu arba elektronine forma ir ji adresuojama atitinkamiems asmenims ryšiams, nurodytiems 1 dalyje minimame asmenų ryšiams sąraše, nebent prašydama informacijos kompetentinga institucija nurodo kitaip.
3. Kai informacija keičiamasi elektronine forma, paprastai naudojami saugūs ryšių kanalai, nebent kompetentingos institucijos mano, kad tinkama naudoti nesaugius ryšių kanalus.
4. Prieš patvirtinant raštu arba elektronine forma, žodžiu gali būti teikiama ši informacija:
a)
informacija apie teisės aktų arba reguliavimo reikalavimų nesilaikymą;
b)
informacija apie priežiūros arba kitų administracinių priemonių taikymą;
c)
informacija apie administracinių arba baudžiamųjų sankcijų taikymą;
d)
informacija apie padėtį, kai patiriama likvidumo problemų.
5. Kompetentingos institucijos patvirtina informacijos gavimą. Kai informacija teikiama elektronine forma naudojant saugų ryšių kanalą, patvirtinimas siunčiamas tuo pačiu kanalu. Patvirtinti nereikia žodžiu pateiktos informacijos arba informacijos, pateiktos naudojant saugų ryšių kanalą, kuriuo siuntėjas gali gauti patvirtinimą, kad gavėjas informaciją gavo.
6. Kai pagal Direktyvos 2013/36/ES 51 straipsnio 3 dalį įsteigiama priežiūros institucijų kolegija ir kai visi įstaigos filialai laikomi svarbiais, šios straipsnio 1-5 dalys netaikomos. Tokiais atvejais informacija keičiamasi vadovaujantis procedūromis, nustatytomis raštiškais susitarimais, nurodytais Direktyvos 2013/36/ES 51 straipsnio 3 dalyje.
4 straipsnis
Formos ir šablonai, kurie turi būti naudojami keičiantis informacija, susijusia su įstaigomis, veikiančiomis per filialą
1. 2 straipsnio 2 dalyje nurodyta kiekybine informacija keičiamasi naudojant I priedo 1 dalyje nurodytą šabloną; ji pateikiama tame šablone nurodyta forma.
2. Kiekybine informacija, susijusia su įstaigos likvidumu ir mokumu ir kuri skiriasi nuo 1 dalyje nurodytos informacijos, keičiamasi naudojant I priedo 2 dalyje nurodytą šabloną; ji pateikiama tame šablone nurodyta forma.
3. Kiekybine informacija, susijusia su paslaugų, teikiamų naudojantis laisve teikti paslaugas, apimtimi, keičiamasi naudojant I priedo 3 dalyje nurodytą šabloną; ji teikiama tokia forma, kurią informaciją teikianti kompetentinga institucija laiko tinkama.
4. Kiekybine informacija, susijusia su priimančiojoje valstybėje narėje įsteigto filialo užimamomis rinkos dalimis, keičiamasi naudojant I priedo 4 dalyje nurodytą šabloną; ji teikiama tokia forma, kurią informaciją teikianti kompetentinga institucija laiko tinkama.
5. Kita nei 6, 7 ir 8 dalyse nurodyta nekiekybine informacija keičiamasi naudojant toliau nurodytus atitinkamus šablonus; ji teikiama tokia forma, kurią informaciją teikianti kompetentinga institucija laiko tinkama:
a)
I priedo 2 dalyje nurodytas šablonas naudojamas teikti informaciją apie įstaigos likvidumą ir mokumą;
b)
I priedo 3 dalyje nurodytas šablonas naudojamas teikti informaciją apie tarpvalstybinių paslaugų teikimą;
c)
I priedo 4 dalyje nurodytas šablonas naudojamas teikti informaciją apie priimančiojoje valstybėje narėje įsteigtą filialą;
d)
I priedo 5 dalyje nurodytas šablonas naudojamas teikti informaciją apie indėlių garantijų sistemas.
6. I priedo 6 dalyje nurodyta nekiekybinė informacija, susijusi su įstaigos valdymu ir nuosavybe, likvidumo ir finansavimo politika, likvidumo ir finansavimo nenumatytais atvejais planais, taip pat susijusi su pasirengimu kritinėms padėtims, teikiama tokia forma, kurią informaciją teikianti kompetentinga institucija laiko tinkama. Ši informacija teikiama priedėlyje prie kitos informacijos, kuria keičiamasi naudojant I priedo 1-5 dalyse nurodytus šablonus.
7. Informacija, susijusi su bet kokia teisės aktų arba reguliavimo reikalavimų nesilaikymo padėtimi, priežiūros arba kitų administracinių priemonių arba administracinių arba baudžiamųjų sankcijų taikymu, kaip nurodyta 2 straipsnio 1 dalyje, teikiama tokia forma, kurią informaciją teikianti kompetentinga institucija laiko tinkama.
8. Informacija dėl įstaigų pripažinimo pasaulinės sisteminės svarbos įstaigomis arba kitomis sisteminės svarbos įstaigomis, kaip nustatyta Direktyvos 2013/36/ES 131 straipsnio 1 dalyje, teikiama tokia forma, kurią informaciją teikianti kompetentinga institucija laiko tinkama.
5 straipsnis
Kompetentingų institucijų ad hoc informacijos prašymai
1. Prašymai pateikti informaciją, kuria nereikalaujama keistis pagal Deleguotąjį reglamentą (ES) Nr. 524/2014, perduodami raštu arba elektronine forma atitinkamiems asmenims ryšiams, nurodytiems šio reglamento 3 straipsnio 1 dalyje minimame asmenų ryšiams sąraše.
2. Kompetentinga institucija, teikianti 1 dalyje minimą prašymą, paaiškina, kaip ši informacija gali palengvinti įstaigos priežiūrą arba stebėseną, įstaigai išduotino leidimo sąlygų nagrinėjimą arba finansų sistemos stabilumo apsaugą. Ši kompetentinga institucija nurodo pagrįstą terminą, iki kurio reikia pateikti atsakymą atsižvelgiant į prašymo ir prašomos informacijos pobūdį ir skubumą.
3. Gavusi 1 dalyje minimą prašymą, kompetentinga institucija nevilkindama pateikia informaciją ir deda visas pastangas, kad atsakymas būtų pateiktas iki prašyme nurodyto termino. Jeigu negali atsakyti iki prašyme nurodyto termino, kompetentinga institucija nevilkindama apie tai praneša prašymą pateikusiai kompetentingai institucijai ir nurodo terminą, iki kurio ji pateiks informaciją.
Jeigu 1 dalyje minimą prašymą gavusi kompetentinga institucija informacijos neturi, ji apie tai atitinkamai praneša prašymą pateikusiai kompetentingai institucijai.
6 straipsnis
Keitimasis informacija, susijusia su tarpvalstybinių paslaugų teikėjais
Priimančiosios valstybės narės, kurioje įstaiga vykdo veiklą naudodamasi laisve teikti paslaugas, kompetentingos institucijos, kurios prašo buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų pateikti informaciją apie tokias paslaugas, nustatytas Deleguotajame reglamente (ES) Nr. 524/2014, teikia prašymą raštu arba elektronine forma atitinkamiems asmenims ryšiams, nurodytiems 3 straipsnio 1 dalyje minimame asmenų ryšiams sąraše. Buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos pateikia informaciją per tris mėnesius nuo prašymo gavimo.
7 straipsnis
Keitimasis informacija, susijusia su per filialą veikiančiomis įstaigomis likvidumo problemų atveju, kai poveikis daromas įstaigai arba pačiam filialui
Likvidumo problemų atveju siekdamos keistis informacija, nustatyta Deleguotajame reglamente (ES) Nr. 524/2014, kompetentingos institucijos naudoja šabloną, nurodytą šio reglamento II priede, ir vadovaujasi šio reglamento 3 straipsnyje nustatytomis procedūroms.
8 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2014 m. birželio 4 d.