Input:
REGOLAMENTO (UE) N. 913/2013 DELLA COMMISSIONE
del 23 settembre 2013
che modifica l’allegato II del regolamento (CE) n. 1333/2008 del Parlamento europeo e del Consiglio per quanto riguarda l’impiego degli edulcoranti in alcune creme da spalmare a base di frutta e ortaggi
(Testo rilevante ai fini del SEE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
visto il regolamento (CE) n. 1333/2008 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 16 dicembre 2008, relativo agli additivi alimentari (1), in particolare l’articolo 10, paragrafo 3,
considerando quanto segue:
(1)
L’allegato II del regolamento (CE) n. 1333/2008 contiene un elenco UE degli additivi alimentari autorizzati negli alimenti e ne specifica le condizioni d’impiego.
(2)
Tale elenco può essere modificato conformemente alla procedura di cui al regolamento (CE) n. 1331/2008 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 16 dicembre 2008, che istituisce una procedura uniforme di autorizzazione per gli additivi, gli enzimi e gli aromi alimentari (2).
(3)
A norma dell’articolo 3, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 1331/2008 l’elenco UE degli additivi alimentari può essere aggiornato o su iniziativa della Commissione o a seguito di una domanda.
(4)
Il 9 maggio 2012 è stata presentata una domanda di autorizzazione per l’impiego di edulcoranti in tutti i prodotti appartenenti alla sottocategoria alimentare 04.2.5.3 «Altre creme da spalmare analoghe a base di frutta e ortaggi» dell’allegato II del regolamento (CE) n. 1333/2008. Questa sottocategoria comprende le creme da spalmare a base di frutta e ortaggi analoghe a confetture, gelatine e marmellate, definite nella direttiva 2001/113/CE del Consiglio, del 20 dicembre 2001, relativa alle confetture, gelatine e marmellate di frutta e alla crema di marroni destinate all’alimentazione umana (3). La domanda è stata successivamente resa accessibile agli Stati membri, in conformità all’articolo 4 del regolamento (CE) n. 1331/2008.
(5)
La direttiva 2001/113/CE descrive e definisce le confetture, le gelatine e le marmellate. Le creme a base di frutta e ortaggi, analoghe a confetture, gelatine e marmellate, che rientrano nella sottocategoria alimentare 04.2.5.3 possono contenere ingredienti diversi da quelli elencati nell’allegato II della direttiva 2001/113/CE (per esempio vitamine, minerali e aromi).
(6)
L’allegato II del regolamento (CE) n. 1333/2008 autorizza l’impiego degli edulcoranti acesulfame K (E 950), acido ciclamico e i suoi sali di Na e CA (E 952), saccarina e i suoi sali di Na, K e Ca (E 954), sucralosio (E 955), neoesperidina DC (E 959) e glicosidi steviolici (E 960) in confetture, gelatine e marmellate a ridotto apporto energetico nonché in altre creme analoghe a base di frutta come i prodotti da spalmare a base di frutta secca a ridotto apporto energetico o senza zuccheri aggiunti.
(7)
L’estensione dell’impiego di tali edulcoranti a tutte le altre creme da spalmare analoghe a base di frutta e ortaggi a ridotto apporto energetico consentirà il loro utilizzo come nelle confetture, gelatine e marmellate a ridotto apporto energetico.
(8)
Dato che le creme da spalmare a base di frutta e ortaggi vengono utilizzate in alternativa a confetture, gelatine e marmellate, l’impiego di edulcoranti in tali creme da spalmare non comporterà un’ulteriore esposizione del consumatore e quindi non presenta problemi di sicurezza.
(9)
A norma dell’articolo 3, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 1331/2008, la Commissione non è tenuta a chiedere il parere dell’Autorità europea per la sicurezza alimentare per aggiornare l’elenco UE degli additivi alimentari di cui all’allegato II del regolamento (CE) n. 1333/2008, se gli aggiornamenti in questione non possono avere un effetto sulla salute umana. Dato che l’estensione dell’impiego di acesulfame K (E 950), acido ciclamico e suoi sali di Na e CA (E 952), saccarina e suoi sali di Na, K e Ca (E 954), sucralosio (E 955), neoesperidina DC (E 959) e glicosidi steviolici (E 960) a tutte le altre creme da spalmare analoghe a base di frutta e ortaggi costituisce un aggiornamento di tale elenco che non può avere un effetto sulla salute umana, non è necessario chiedere il parere dell’Autorità europea per la sicurezza alimentare.
(10)
Occorre pertanto modificare di conseguenza l’allegato II del regolamento (CE) n. 1333/2008.
(11)
Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato permanente per la catena alimentare e la salute degli animali,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
L’allegato II del regolamento (CE) n. 1333/2008 è modificato conformemente all’allegato del presente regolamento.
Articolo 2
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 23 settembre 2013


Input:
DURCHFÜHRUNGSVERORDNUNG (EU) Nr. 929/2014 DER KOMMISSION
vom 27. August 2014
zur Genehmigung einer nicht geringfügigen Änderung der Spezifikation einer im Register der geschützten Ursprungsbezeichnungen und der geschützten geografischen Angaben eingetragenen Bezeichnung (Fungo di Borgotaro (g.g.A.))
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Verordnung (EU) Nr. 1151/2012 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 21. November 2012 über Qualitätsregelungen für Agrarerzeugnisse und Lebensmittel (1), insbesondere auf Artikel 52 Absatz 2,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Gemäß Artikel 53 Absatz 1 Unterabsatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1151/2012 hat die Kommission den Antrag Italiens auf Genehmigung einer Änderung der Spezifikation der geschützten geografischen Angabe „Fungo di Borgotaro“ geprüft, die mit der Verordnung (EG) Nr. 1107/96 der Kommission (2) eingetragen worden ist.
(2)
Da es sich nicht um eine geringfügige Änderung im Sinne von Artikel 53 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1151/2012 handelt, hat die Kommission den Antrag auf Änderung gemäß Artikel 50 Absatz 2 Buchstabe a der genannten Verordnung im Amtsblatt der Europäischen Union (3) veröffentlicht.
(3)
Bei der Kommission ist kein Einspruch gemäß Artikel 51 der Verordnung (EU) Nr. 1151/2012 eingegangen; daher sollte die Änderung der Spezifikation genehmigt werden -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Die im Amtsblatt der Europäischen Union veröffentlichte Änderung der Spezifikation für die Bezeichnung „Fungo di Borgotaro“ (g.g.A.) wird genehmigt.
Artikel 2
Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 27. August 2014


Input:
DECISIONE DI ESECUZIONE DELLA COMMISSIONE
del 4 marzo 2014
che istituisce l’elenco degli ispettori dell’Unione di cui all’articolo 79, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 1224/2009 del Consiglio
[notificata con il numero C(2014) 1178]
(2014/120/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
visto il regolamento (CE) n. 1224/2009 del Consiglio, del 20 novembre 2009, che istituisce un regime di controllo comunitario per garantire il rispetto delle norme della politica comune della pesca, che modifica i regolamenti (CE) n. 847/96, (CE) n. 2371/2002, (CE) n. 811/2004, (CE) n. 768/2005, (CE) n. 2115/2005, (CE) n. 2166/2005, (CE) n. 388/2006, (CE) n. 509/2007, (CE) n. 676/2007, (CE) n. 1098/2007, (CE) n. 1300/2008, (CE) n. 1342/2008 e che abroga i regolamenti (CEE) n. 2847/93, (CE) n. 1627/94 e (CE) n. 1966/2006 (1), in particolare l’articolo 79, paragrafo 1,
considerando quanto segue:
(1)
Il regolamento (CE) n. 1224/2009 istituisce un regime comunitario di controllo, ispezione ed esecuzione, al fine di garantire il rispetto delle norme della politica comune della pesca. Il regolamento (CE) n. 1224/2009 prevede che, fatta salva la responsabilità primaria degli Stati membri costieri, gli ispettori dell’Unione effettuino ispezioni in conformità di detto regolamento nelle acque dell’Unione e su pescherecci dell’Unione al di fuori delle acque dell’Unione. L’elenco degli ispettori dell’Unione deve essere stabilito in conformità della procedura prevista dal regolamento (CE) n. 1224/2009.
(2)
Il regolamento di esecuzione (UE) n. 404/2011 della Commissione, dell’8 aprile 2011, recante modalità di applicazione del regolamento (CE) n. 1224/2009 del Consiglio che istituisce un regime di controllo comunitario per garantire il rispetto delle norme della politica comune della pesca (2), stabilisce le modalità di applicazione del sistema di controllo dell’Unione europea istituito dal regolamento (CE) n. 1224/2009.
(3)
Il regolamento di esecuzione (UE) n. 404/2011 prevede che l’elenco degli ispettori dell’Unione sia stabilito sulla base delle notifiche degli Stati membri e dell’Agenzia europea di controllo della pesca.
(4)
Un primo elenco di ispettori dell’Unione è stato adottato con la decisione di esecuzione 2011/883/UE della Commissione (3). Tale elenco è stato sostituito da un nuovo elenco di ispettori dell’Unione adottato con la decisione di esecuzione 2013/174/UE della Commissione (4). A norma dell’articolo 120 del regolamento di esecuzione (UE) n. 404/2011, una volta stabilito l’elenco iniziale, gli Stati membri e l’Agenzia europea di controllo della pesca notificano, entro il mese di ottobre di ogni anno, le eventuali modifiche che intendono apportare all’elenco per l’anno civile successivo e la Commissione modifica l’elenco di conseguenza entro il 31 dicembre.
(5)
Alcuni Stati membri hanno notificato elenchi interi dei rispettivi ispettori. È pertanto opportuno sostituire l’elenco stabilito nella decisione di esecuzione 2013/174/UE e stabilire nell’allegato alla presente decisione un nuovo elenco di ispettori dell’Unione sulla base di queste notifiche e delle notifiche relative alle modifiche dell’elenco iniziale trasmesso dagli Stati membri.
(6)
Le misure di cui alla presente decisione sono conformi al parere del comitato per la pesca e l’acquacoltura,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
L’elenco degli ispettori dell’Unione figura in allegato alla presente decisione.
Articolo 2
La decisione di esecuzione 2013/174/UE è abrogata.
Articolo 3
Gli Stati membri sono destinatari della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 4 marzo 2014


Input:
VERORDNUNG (EU) Nr. 1017/2014 DER KOMMISSION
vom 24. September 2014
über ein Fangverbot für Rundnasen-Grenadier in den EU- und den internationalen Gewässern der Gebiete VIII, IX, X, XII und XIV für Schiffe unter der Flagge Irlands
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 1224/2009 des Rates vom 20. November 2009 zur Einführung einer gemeinschaftlichen Kontrollregelung zur Sicherstellung der Einhaltung der Vorschriften der Gemeinsamen Fischereipolitik (1), insbesondere auf Artikel 36 Absatz 2,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Mit der Verordnung (EU) Nr. 1262/2012 des Rates (2) sind die Quoten für 2014 festgelegt worden.
(2)
Nach den der Kommission übermittelten Angaben haben die Fänge aus dem im Anhang der vorliegenden Verordnung genannten Bestand durch Schiffe, die die Flagge des im Anhang genannten Mitgliedstaats führen oder in diesem Mitgliedstaat registriert sind, die für 2014 zugeteilte Quote erreicht.
(3)
Daher muss die Befischung dieses Bestands verboten werden -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Ausschöpfung der Quote
Die Fangquote für den im Anhang dieser Verordnung genannten Bestand, die dem ebenfalls im Anhang genannten Mitgliedstaat für das Jahr 2014 zugeteilt wurde, gilt ab dem im Anhang festgesetzten Zeitpunkt als ausgeschöpft.
Artikel 2
Verbote
Die Befischung des im Anhang dieser Verordnung genannten Bestands durch Schiffe, die die Flagge des im Anhang genannten Mitgliedstaats führen oder in diesem Mitgliedstaat registriert sind, ist ab dem im Anhang festgesetzten Zeitpunkt verboten. Nach diesem Zeitpunkt verboten sind insbesondere das Aufbewahren an Bord, das Umsetzen, das Umladen und das Anlanden von Fängen aus diesem Bestand, die von den genannten Schiffen getätigt werden.
Artikel 3
Inkrafttreten
Diese Verordnung tritt am Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 24. September 2014


Input:
DECYZJA WYKONAWCZA KOMISJI
z dnia 12 grudnia 2014 r.
w sprawie równoważności wymogów nadzorczych i regulacyjnych niektórych państw trzecich i terytoriów trzecich do celów traktowania ekspozycji zgodnie z rozporządzeniem Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 575/2013
(Tekst mający znaczenie dla EOG)
(2014/908/UE)
KOMISJA EUROPEJSKA,
uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 575/2013 z dnia 26 czerwca 2013 r. w sprawie wymogów ostrożnościowych dla instytucji kredytowych i firm inwestycyjnych, zmieniające rozporządzenie (UE) nr 648/2012 (1), w szczególności jego art. 107 ust. 4, art. 114 ust. 7, art. 115 ust. 4, art. 116 ust. 5 i art. 142 ust. 2,
a także mając na uwadze, co następuje:
(1)
Instytucje muszą spełnić wymogi kapitałowe, które w odpowiedni sposób uwzględniają ryzyka podejmowane przez te instytucje, w tym ryzyko kredytowe, biorąc pod uwagę różne konteksty geograficzne, w których prowadzą one działalność. Ryzyko kredytowe ponoszone przez instytucje, związane z ekspozycjami wobec podmiotów zlokalizowanych poza Unią, jest określone - przy założeniu, że wszystkie inne czynniki pozostają jednakowe - przez jakość odpowiednich ram regulacyjnych i nadzór stosowany w danym państwie trzecim.
(2)
Art. 107 ust. 3 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 umożliwia instytucjom traktowanie ekspozycji wobec firm inwestycyjnych, instytucji kredytowych i giełd z państw trzecich jako ekspozycji wobec instytucji wyłącznie wtedy, gdy państwo trzecie stosuje w odniesieniu do tego podmiotu wymogi ostrożnościowe i nadzorcze, które są co najmniej równoważne z wymogami stosowanymi w Unii.
(3)
W art. 114 ust. 7, art. 115 ust. 4 i art. 116 ust. 5 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 określono szczegółowe wagi ryzyka mające zastosowanie do ekspozycji wobec rządów centralnych, banków centralnych, samorządów regionalnych, władz lokalnych lub podmiotów sektora publicznego zlokalizowanych w państwach trzecich, które stosują środki nadzorcze i regulacyjne co najmniej równoważne ze środkami stosowanymi w Unii.
(4)
W art. 153 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 ustanowiono wzór, zgodnie z którym oblicza się kwoty ekspozycji ważonych ryzykiem dla ekspozycji wobec przedsiębiorstw, instytucji, rządów centralnych i banków centralnych według metody wewnętrznych ratingów (metoda IRB), oraz przedstawiono szczegółowe informacje o parametrach, które należy stosować do obliczeń, w tym współczynnik korelacji. W art. 153 ust. 2 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 ustalono współczynnik korelacji mający zastosowanie do dużych podmiotów sektora finansowego. Zgodnie z art. 142 ust. 1 pkt 4 lit. b) wspomnianego rozporządzenia definicja „duży podmiot sektora finansowego” oznacza podmiot sektora finansowego, jeżeli podmiot ten lub jedna z jego jednostek zależnych podlegają prawu państwa trzeciego, które stosuje wymogi nadzoru ostrożnościowego co najmniej równoważne wymogom stosowanym w Unii.
(5)
Aby określić odpowiednie ekspozycje ważone ryzykiem w celu obliczenia wymogów kapitałowych z tytułu ryzyka kredytowego związanego z ekspozycjami wobec niektórych kategorii podmiotów zlokalizowanych w państwach trzecich, Komisja przeprowadziła ocenę równoważności środków nadzorczych i regulacyjnych państw trzecich z odpowiednimi środkami nadzorczymi i regulacyjnymi w Unii.
(6)
Równoważność została ustalona na podstawie opartej na wynikach analizy środków regulacyjnych i nadzorczych państwa trzeciego, w ramach której bada się ich zdolność do osiągnięcia tych samych celów ogólnych, jakie przyświecają środkom nadzorczym i regulacyjnym Unii. Cele odnoszą się w szczególności do: stabilności i spójności zarówno krajowego, jak i światowego systemu finansowego w całości; skuteczności i adekwatności ochrony deponentów i innych podmiotów korzystających z usług finansowych; współpracy między różnymi podmiotami działającymi w ramach systemu finansowego, w tym organami regulacyjnymi i nadzorczymi; niezależności i skuteczności nadzoru; oraz skutecznego wdrażania i egzekwowania stosownych norm uzgodnionych na szczeblu międzynarodowym. W celu osiągnięcia tych samych celów ogólnych, jakie przyświecają środkom nadzorczym i regulacyjnym Unii, środki nadzorcze i regulacyjne państwa trzeciego powinny spełniać szereg standardów operacyjnych, organizacyjnych i nadzorczych odzwierciedlających istotne elementy wymogów nadzorczych i regulacyjnych Unii mających zastosowanie do odpowiednich kategorii instytucji finansowych. Biorąc pod uwagę niezależne oceny przeprowadzane przez organizacje międzynarodowe, takie jak te, które zostały przeprowadzone przez Bazylejski Komitet Nadzoru Bankowego, Międzynarodowy Fundusz Walutowy oraz Międzynarodową Organizację Komisji Papierów Wartościowych, Komisja oceniła środki nadzorcze i regulacyjne niektórych państw trzecich mające zastosowanie do instytucji kredytowych, firm inwestycyjnych i giełd. Analiza ta pozwoliła Komisji na przeprowadzenie oceny równoważności środków państwa trzeciego do celów ustalenia sposobu traktowania danych kategorii ekspozycji wymienionych w art. 107, 114, 115, 116 i 142 rozporządzenia (UE) nr 575/2013.
(7)
Do celów art. 114, 115, i 116 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 równoważność należy określić poprzez odniesienie do środków nadzorczych i regulacyjnych mających zastosowanie w odniesieniu do instytucji kredytowych, ponieważ to zgodnie z tymi środkami zwykle ustala się wagi ryzyka w celu obliczenia wymogów kapitałowych z tytułu ryzyka kredytowego.
(8)
Do celów art. 142 ust. 1 pkt 4 lit. b) rozporządzenia (UE) nr 575/2013 ocenę równoważności ogranicza się do środków nadzorczych i regulacyjnych mających zastosowanie do przedsiębiorstw z państwa trzeciego mających główny przedmiot działalności porównywalny z głównym przedmiotem działalności instytucji kredytowej lub firmy inwestycyjnej, zgodnie z definicją zawartą w art. 4 ust. 1 pkt 27 wspomnianego rozporządzenia.
(9)
Po dokonaniu oceny wydaje się, że Australia, Brazylia, Kanada, Chiny, Guernsey, Hongkong, Indie, Wyspa Man, Japonia, Jersey, Meksyk, Monako, Arabia Saudyjska, Singapur, Republika Południowej Afryki, Szwajcaria i USA wprowadziły środki nadzorcze i regulacyjne, które spełniają szereg standardów operacyjnych, organizacyjnych i nadzorczych odzwierciedlających istotne elementy środków nadzorczych i regulacyjnych Unii mających zastosowanie do instytucji kredytowych. W związku z tym właściwe jest uznanie wymogów nadzorczych i regulacyjnych dla instytucji kredytowych zlokalizowanych w tych państwach trzecich i na tych terytoriach trzecich za co najmniej równoważne z wymogami mającymi zastosowanie w Unii do celów art. 107 ust. 4 i art. 142 ust. 1 pkt 4 lit. b) rozporządzenia (UE) nr 575/2013.
(10)
Po dokonaniu oceny wydaje się, że Australia, Brazylia, Kanada, Chiny, Meksyk, Arabia Saudyjska, Singapur, Republika Południowej Afryki i USA wprowadziły środki nadzorcze i regulacyjne, które spełniają szereg standardów operacyjnych, organizacyjnych i nadzorczych odzwierciedlających istotne elementy środków nadzorczych i regulacyjnych Unii mających zastosowanie do firm inwestycyjnych. W związku z tym właściwe jest uznanie wymogów nadzorczych i regulacyjnych dla firm inwestycyjnych zlokalizowanych w tych państwach trzecich i na tych terytoriach trzecich za co najmniej równoważne z wymogami mającymi zastosowanie w Unii do celów art. 107 ust. 4 i art. 142 ust. 1 pkt 4 lit. b).
(11)
Po dokonaniu oceny wydaje się, że Brazylia, Kanada, Chiny, Indie, Japonia, Meksyk, Arabia Saudyjska, Singapur, Republika Południowej Afryki i USA wprowadziły środki nadzorcze i regulacyjne, które spełniają szereg standardów operacyjnych odzwierciedlających istotne elementy środków nadzorczych i regulacyjnych Unii mających zastosowanie do giełd. W związku z tym właściwe jest uznanie wymogów nadzorczych i regulacyjnych tych państw trzecich, stosowanych w odniesieniu do giełd, za co najmniej równoważne z wymogami stosowanymi w Unii do celów art. 107 ust. 4 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 ograniczonymi do ekspozycji wobec giełd zlokalizowanych w tych państwach trzecich.
(12)
Jedynym celem niniejszej decyzji jest ustalenie równoważności do celów przypisywania wag ryzyka zgodnie z art. 107, 114, 115, 116 i 142 rozporządzenia (UE) nr 575/2013.
(13)
Wykaz państw trzecich i terytoriów trzecich, których wymogi uznaje się za równoważne do celów niniejszej decyzji, nie jest ostateczny. Komisja, przy wsparciu ze strony Europejskiego Organu Nadzoru Bankowego, będzie w dalszym ciągu regularnie monitorować rozwój środków regulacyjnych i nadzorczych państw trzecich i terytoriów trzecich w celu zaktualizowania, stosownie do przypadku i co najmniej raz na 5 lat, wykazu państw trzecich i terytoriów trzecich określonego w niniejszej decyzji, w szczególności w świetle stałego rozwoju środków nadzorczych i regulacyjnych w Unii i na całym świecie, a także z uwzględnieniem nowych dostępnych źródeł odpowiednich informacji.
(14)
Regularny przegląd wymogów ostrożnościowych i nadzorczych mających zastosowanie w państwach trzecich i na terytoriach trzecich wymienionych w załącznikach powinien pozostać bez uszczerbku dla możliwości dokonania przez Komisję szczegółowego przeglądu dotyczącego danego państwa trzeciego lub terytorium trzeciego w dowolnym czasie poza okresem ogólnego przeglądu, w przypadku gdy rozwój sytuacji sprawia, że konieczne jest, by Komisja dokonała ponownej oceny uznania przyznanego na mocy niniejszej decyzji. Taka ponowna ocena może doprowadzić do wycofania uznania równoważności.
(15)
Przepisy niniejszej decyzji są blisko powiązane, ponieważ dotyczą one równoważności wymogów nadzorczych i regulacyjnych niektórych państw trzecich i terytoriów trzecich do celów traktowania ekspozycji zgodnie z rozporządzeniem (UE) nr 575/2013. Aby zapewnić spójność między tymi przepisami, które powinny wejść w życie jednocześnie, oraz aby ułatwić instytucjom podlegającym tym obowiązkom całościowy wgląd w te przepisy i łatwy dostęp do nich, wskazane jest włączenie niektórych powiązanych aktów wykonawczych, wymaganych na mocy rozporządzenia (UE) nr 575/2013, do jednej decyzji.
(16)
Środki przewidziane w niniejszej decyzji są zgodne z opinią Europejskiego Komitetu Bankowego.
(17)
W celu uniknięcia nagłego zwiększenia wymogów kapitałowych dla instytucji kredytowych i firm inwestycyjnych w Unii, niniejsza decyzja powinna wejść w życie z dniem 1 stycznia 2015 r.,
PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
Artykuł 1
Równoważność wymogów stosowanych w odniesieniu do instytucji kredytowych do celów art. 107 ust. 4 rozporządzenia (UE) nr 575/2013
Do celów art. 107 ust. 4 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 państwa trzecie i terytoria trzecie wymienione w załączniku I do niniejszej decyzji uznaje się za stosujące w odniesieniu do instytucji kredytowych środki nadzorcze i regulacyjne równoważne ze środkami stosowanymi w Unii.
Artykuł 2
Równoważność wymogów stosowanych w odniesieniu do firm inwestycyjnych do celów art. 107 ust. 4 rozporządzenia (UE) nr 575/2013
Do celów art. 107 ust. 4 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 państwa trzecie wymienione w załączniku II do niniejszej decyzji uznaje się za stosujące w odniesieniu do firm inwestycyjnych środki nadzorcze i regulacyjne równoważne ze środkami stosowanymi w Unii.
Artykuł 3
Równoważność wymogów stosowanych w odniesieniu do giełd do celów art. 107 ust. 4 rozporządzenia (UE) nr 575/2013
Do celów art. 107 ust. 4 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 państwa trzecie wymienione w załączniku III do niniejszej decyzji uznaje się za stosujące w odniesieniu do giełd środki nadzorcze i regulacyjne równoważne ze środkami stosowanymi w Unii.
Artykuł 4
Równoważność wymogów stosowanych w odniesieniu do ekspozycji wobec rządów centralnych, banków centralnych, samorządów regionalnych, władz lokalnych lub podmiotów sektora publicznego do celów art. 114, 115, 116 rozporządzenie (UE) nr 575/2013
Do celów art. 114 ust. 7, art. 115 ust. 4 i art. 116 ust. 5 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 państwa trzecie i terytoria trzecie wymienione w załączniku IV do niniejszej decyzji uznaje się za stosujące środki nadzorcze i regulacyjne równoważne ze środkami stosowanymi w Unii w odniesieniu do instytucji kredytowych.
Artykuł 5
Równoważność wymogów stosowanych w odniesieniu do instytucji kredytowych i firm inwestycyjnych do celów art. 142 rozporządzenia (UE) nr 575/2013
Do celów art. 142 ust. 2 rozporządzenia (UE) nr 575/2013 państwa trzecie i terytoria trzecie wymienione w załączniku V do niniejszej decyzji uznaje się za stosujące środki nadzorcze i regulacyjne równoważne ze środkami stosowanymi w Unii.
Artykuł 6
Wejście w życie
Niniejsza decyzja wchodzi w życie z dniem 1 stycznia 2015 r.
Sporządzono w Brukseli dnia 12 grudnia 2014 r.


Input:
DIRECTIVE 2014/43/UE DE LA COMMISSION
du 18 mars 2014
modifiant les annexes I, II et III de la directive 2000/25/CE du Parlement européen et du Conseil relative aux mesures à prendre contre les émissions de gaz polluants et de particules polluantes provenant des moteurs destinés à la propulsion des tracteurs agricoles ou forestiers
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu la directive 2000/25/CE du Parlement européen et du Conseil du 22 mai 2000 relative aux mesures à prendre contre les émissions de gaz polluants et de particules polluantes provenant des moteurs destinés à la propulsion des tracteurs agricoles ou forestiers et modifiant la directive 74/150/CEE du Conseil (1), et notamment son article 7,
considérant ce qui suit:
(1)
La directive 2000/25/CE fixe les valeurs limites pour les émissions de gaz et de particules polluants à appliquer en phases successives, et la procédure d’essai pour les moteurs à combustion interne destinés à la propulsion des tracteurs agricoles ou forestiers en se fondant sur les dispositions de la directive 97/68/CE du Parlement européen et du Conseil du 16 décembre 1997 sur le rapprochement des législations des États membres relatives aux mesures contre les émissions de gaz et de particules polluants provenant des moteurs à combustion interne destinés aux engins mobiles non routiers (2).
(2)
Le progrès de la technique nécessite une adaptation rapide des prescriptions techniques énumérées aux annexes de la directive 97/68/CE et, par conséquent, la directive a été modifiée à plusieurs reprises. Il est donc nécessaire d’aligner la directive 2000/25/CE sur les dispositions de la directive 97/68/CE, telle que modifiée.
(3)
L’annexe XII de la directive 97/68/CE a été modifié par la directive 2012/46/UE de la Commission (3) afin d’introduire de nouveaux types de réception par type conformément au progrès technique au niveau de la CEE-ONU et d’assurer l’harmonisation internationale des nouvelles procédures de réception par type. Celles-ci doivent donc être insérées dans la directive 2000/25/CE. En outre, il est nécessaire de mettre à jour les références aux règlements no 49 et no 96 de la Commission économique pour l’Europe des Nations unies (CEE-ONU) afin de garantir qu’elles correspondent aux modifications de la directive 97/68/CE quant à la reconnaissance d’autres modes de réception par type pour les moteurs destinés à la propulsion des tracteurs agricoles ou forestiers.
(4)
Il y a donc lieu de modifier en conséquence les annexes I, II et III de la directive 2000/25/CE.
(5)
Les mesures prévues par la présente directive sont conformes à l’avis exprimé par le comité institué par l’article 20 de la directive 2003/37/CE,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Les annexes I, II et III de la directive 2000/25/CE sont modifiées conformément à l’annexe de la présente directive.
Article 2
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive, au plus tard le 1er janvier 2015. Ils communiquent à la Commission le texte de ces dispositions.
Lorsque les États membres adopteront ces dispositions, celles-ci contiendront une référence à la présente directive ou seront accompagnées d’une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence seront arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des principales dispositions de droit interne qu’ils adoptent dans le domaine couvert par la présente directive.
Article 3
La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Article 4
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 18 mars 2014.


Input:
ROZPORZĄDZENIE DELEGOWANE KOMISJI (UE) NR 182/2014
z dnia 17 grudnia 2013 r.
zmieniające załącznik III do rozporządzenia Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 978/2012 wprowadzającego plan ogólnych preferencji taryfowych
KOMISJA EUROPEJSKA,
uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 978/2012 z dnia 25 października 2012 r. wprowadzające ogólny system preferencji taryfowych i uchylające rozporządzenie Rady (WE) nr 732/2008 (1), w szczególności jego art. 10 ust. 4,
a także mając na uwadze, co następuje:
(1)
W art. 9 ust. 1 rozporządzenia (UE) nr 978/2012 określono szczegółowe kryteria kwalifikowalności dotyczące przyznania krajowi składającemu wniosek preferencji taryfowych w ramach szczególnego rozwiązania motywacyjnego dotyczącego zrównoważonego rozwoju i dobrych rządów (GSP+). Do tego celu dany kraj musi być uznany za podatny na zagrożenia. Powinien on ratyfikować wszystkie konwencje wymienione w załączniku VIII do wymienionego rozporządzenia, a najnowsze dostępne wnioski właściwych organów monitorujących nie powinny stwierdzać poważnego naruszenia skutecznego wykonania którejkolwiek z tych konwencji. W odniesieniu do żadnej z odpowiednich konwencji kraj ten nie powinien złożyć zastrzeżenia, zakazanego przez którąkolwiek z tych konwencji lub które do celów art. 9 rozporządzenia (UE) nr 978/2012 uznawane jest za niezgodne z przedmiotem i celem konwencji. Powinien on bez zastrzeżeń zaakceptować wymogi w zakresie sprawozdawczości nałożone każdą konwencją i podjąć wiążące zobowiązania określone w art. 9 ust. 1 lit. d), e) i f) rozporządzenia (UE) nr 978/2012.
(2)
Kraj korzystający z systemu GSP, który chce korzystać z GSP+, musi przedłożyć wniosek zawierający wyczerpujące informacje dotyczące ratyfikacji odpowiednich konwencji, jego zastrzeżeń i sprzeciwów złożonych przez inne strony konwencji w odniesieniu do tych zastrzeżeń oraz jego wiążących zobowiązań.
(3)
Komisja jest uprawniona do przyjmowania aktów delegowanych zgodnie z art. 290 TFUE, aby ustanowić i zmienić załącznik III w celu przyznania GSP+ krajowi składającemu wniosek poprzez dodanie go do wykazu krajów korzystających z systemu GSP+.
(4)
Komisja otrzymała wniosek od Republiki Salwadoru, Republiki Gwatemali i Republiki Panamy.
(5)
Komisja zbadała wnioski złożone zgodnie z przepisami art. 10 ust. 1 rozporządzenia (UE) nr 978/2012 i ustaliła, że wymienione kraje spełniają kryteria kwalifikowalności. W związku z powyższym GSP+ powinno zostać przyznane tym krajom od dnia wejścia w życie niniejszego rozporządzenia, a załącznik III do rozporządzenia (UE) nr 978/2012 powinien zostać odpowiednio zmieniony.
(6)
Komisja będzie monitorować status ratyfikacji odpowiednich konwencji i ich skuteczne wykonanie przez kraje korzystające, a także będzie dokonywać przeglądu współpracy tych krajów z odpowiednimi organami monitorującymi, zgodnie z art. 13,
PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE:
Artykuł 1
Następujące kraje i odpowiadające im kody alfabetyczne dodaje się odpowiednio w kolumnach B i A załącznika III do rozporządzenia (UE) nr 978/2012:
„Salwador
SV
Gwatemala
GT
Panama
PA”
Artykuł 2
Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie następnego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich państwach członkowskich.
Sporządzono w Brukseli dnia 17 grudnia 2013 r.


Input:
NÕUKOGU OTSUS 2013/726/ÜVJP,
9. detsember 2013,
millega toetatakse massihävitusrelvade leviku vastase ELi strateegia rakendamisel ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 2118 (2013) ja Keemiarelvade Keelustamise Organisatsiooni (OPCW) täitevnõukogu otsust EC-M-33/Dec 1
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu lepingut, eriti selle artikli 26 lõiget 2 ja artikli 31 lõiget 1,
võttes arvesse liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ettepanekut
ning arvestades järgmist:
(1)
27. septembril 2013 võttis Keemiarelvade Keelustamise Organisatsiooni (OPCW) täitevnõukogu oma 33. istungjärgul vastu otsuse Süüria keemiarelvade hävitamise kohta.
(2)
27. septembril 2013 võttis ÜRO Julgeolekunõukogu vastu resolutsiooni 2118 (2013), millega toetas OPCW täitevnõukogu otsust ja väljendas sügavat nördimust ÜRO missiooni aruandes kinnitust leidnud keemiarelvade kasutamise üle 21. augustil 2013 Rifis Damascuses, mõistis hukka seeläbi põhjustatud tsiviilelanike tapmise, kinnitas et keemiarelvade kasutamine on rahvusvahelise õiguse raske rikkumine ning rõhutas, et keemiarelvade kasutamise eest vastutavad isikud tuleb võtta vastutusele; samuti rõhutas ÜRO Julgeolekunõukogu, et Süüria Araabia Vabariigis valitsevat kriisi saab lahendada üksnes kaasava ja Süüria juhitud poliitilise protsessi abil, mis tugineb 30. juuni 2012. aasta Genfi kommünikeele, ning toonitas vajadust korraldada Süüria küsimuses võimalikult peatselt rahvusvaheline konverents.
(3)
Süüria Araabia Vabariigi valitsus tunnistas oma avaldusega ulatusliku keemiarelvaprogrammi ja keemiarelvade märkimisväärsete koguste, sealhulgas nende relvade ohtlike toksiliste keemiliste koostisosade olemasolu, mis põhjustavad tõsiseid probleeme seoses massihävitusrelvade leviku, desarmeerimise ja julgeolekuga.
(4)
Pärast Süüria Araabia Vabariigi ühinemist keemiarelvade väljatöötamise, tootmise, varumise ja kasutamise keelustamise ning nende hävitamise konventsiooniga (edaspidi „keemiarelvade keelustamise konventsioon” või „CWC”), mis jõustus 14. oktoobril 2013, vastutab OPCW selle kontrollimise eest, et Süüria täidab CWCd ja kõigis asjakohastes OPCW täitevnõukogu otsustes sätestatud tingimusi ning ühismissiooni raames kõigi asjakohaste ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonide tingimusi.
(5)
OPCW peadirektor meenutas 16. oktoobril 2013 CWC osalisriikidele (märkus S/1132/2013), et oma otsuses Süüria keemiarelvade hävitamise kohta (EC-M-33/DEC.1) otsustas täitevnõukogu muu hulgas „kiireloomulise küsimusena analüüsida rahastamismehhanisme, millega rahastatakse sekretariaadi poolt Süüria Araabia Vabariigi suhtes võetavaid meetmeid, ning kutsuda kõiki selleks võimelisi osalisriike vabatahtlikult toetama meetmeid, mida võetakse kõnealuse otsuse rakendamiseks”. Samas märkuses esitati kõigile osalisriikidele üleskutse „kaaluda vabatahtlike maksete tegemist Süüria sihtfondi mis tahes summas, et aidata käsitleda organisatsiooni ajaloo tõenäoliselt üht kõige tõsisemat probleemi”. Sihtfond saab toetust vastu võtta ka teistest allikatest, sealhulgas valitsusvälistelt organisatsioonidelt, institutsioonidelt või erasektori abiandjatelt.
(6)
Euroopa Liidu Nõukogu tervitas oma 21. oktoobri 2013. aasta järeldustes OPCW täitevnõukogu otsust ja ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 2118 (2013) ning kordas liidu valmidust kaaluda toetuse osutamist.
(7)
Euroopa Ülemkogu võttis 12. detsembril 2003 vastu massihävitusrelvade leviku vastase ELi strateegia (edaspidi „strateegia”), mille III peatükis on loetelu meetmetest, mida tuleb võtta Euroopa Liidus ja kolmandates riikides massihävitusrelvade leviku vastu võitlemiseks.
(8)
Strateegia toonitab CWC ja OPCW olulist rolli keemiarelvavaba maailma loomisel.
(9)
Liit viib kõnealust strateegiat aktiivselt ellu ja rakendab selle III peatükis loetletud meetmeid, eelkõige eraldades rahalisi vahendeid konkreetsete projektide toetamiseks, mida juhivad mitmepoolsed institutsioonid, näiteks OPCW. Sellest tulenevalt võttis nõukogu 23. märtsil 2012 vastu otsuse 2012/166/ÜVJP (1) OPCW tegevuse toetamise kohta.
(10)
OPCW peadirektor esitas 21. novembril 2013. aastal liidule taotluse toetada rahaliselt sihtfondi Süüria jaoks.
(11)
Käesoleva otsuse tehniline rakendamine tuleks teha ülesandeks OPCWle. Liidu toetatavaid projekte saab rahastada üksnes OPCW sihtfondi vabatahtlikult makstavate panuste kaudu. Nendel liidu makstavatel panustel on määrav tähtsus selleks, et võimaldada OPCWl täita ülesandeid, mis on sätestatud asjakohastes OPCW täitevnõukogu otsustes 27. septembrist ja 15. novembrist 2013 ning ÜRO Julgeolekunõukogu 27. septembri 2013. aasta resolutsioonis 2118 (2013).
(12)
Järelevalve teostamine liidu rahalise toetuse nõuetekohase kasutamise üle tuleks usaldada komisjonile,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1. Liit toetab OPCW meetmeid ja osutab rahalist toetust seoses kuludega, mis seonduvad Süüria keemiarelvade hävitamise kontrollimise ja tõendamisega ning tegevustega, millega täiendatakse põhitegevust, milleks on toetada ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 2118 (2013) ja OPCW täitevnõukogu 28. septembri 2013. aasta otsust Süüria keemiarelvade hävitamise kohta ning järgnevaid ja seonduvaid resolutsioone ja otsuseid.
2. Käesoleva nõukogu otsusega toetatakse OPCW projekti, millega koostatakse olukorrast ülevaateid andvaid tooteid, mis on seotud OPCW-ÜRO ühismissiooni julgeolekuga, sealhulgas teevõrgustiku olukorraga, edastades selleks OPCWle ELi Satelliidikeskuse satelliitkujutisi ja seonduvaid teabetooteid.
Projekti üksikasjalik kirjeldus on esitatud lisas.
Artikkel 2
1. Käesoleva otsuse rakendamise eest vastutab liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja (edaspidi „kõrge esindaja”).
2. Artikli 1 lõikes 2 nimetatud meetmete tehnilise rakendamise eest vastutab OPCW. OPCW täidab oma ülesandeid kõrge esindaja vastutusel. Sel eesmärgil lepib kõrge esindaja OPCWga kokku vajalike korralduste osas.
Artikkel 3
1. Artikli 1 lõikes 2 nimetatud projektide rakendamise lähtesumma on 2 311 842 eurot.
2. Kulutusi, mida rahastatakse lõikes 1 sätestatud summast, hallatakse vastavalt liidu eelarve suhtes kohaldatavatele menetlustele ja eeskirjadele.
3. Komisjon teostab järelevalvet lõikes 1 osutatud kulude nõuetekohase haldamise üle. Sel eesmärgil sõlmib komisjon OPCWga rahastamislepingu. Rahastamislepingus sätestatakse, et OPCW tagab liidu rahalise abi nähtavuse, mis vastab selle suurusele.
4. Komisjon püüab sõlmida lõikes 3 nimetatud rahastamislepingu niipea kui võimalik pärast käesoleva otsuse jõustumist. Komisjon teavitab nõukogu kõigist raskustest selles protsessis ning teatab rahastamislepingu sõlmimise kuupäeva.
Artikkel 4
1. Kõrge esindaja esitab nõukogule OPCW poolt korrapäraselt koostatavatele aruannetele tuginedes aruande käesoleva otsuse rakendamise kohta. Need aruanded on aluseks nõukogu teostatavale hindamisele.
2. Komisjon esitab nõukogule teavet artikli 1 lõikes 2 nimetatud projekti rakendamise finantsaspektide kohta.
Artikkel 5
1. Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval.
2. Otsuse kehtivus lõpeb 12 kuud pärast artikli 3 lõikes 3 osutatud komisjoni ja OPCW vahelise rahastamislepingu sõlmimise kuupäeva või 10. juuni 2014, kui sellist rahastamislepingut ei ole sõlmitud enne seda kuupäeva.
Brüssel, 9. detsember 2013


Input:
KOMISIJOS ĮGYVENDINIMO REGLAMENTAS (ES) Nr. 1238/2012
2012 m. gruodžio 19 d.
kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką patvirtinama veiklioji medžiaga Trichoderma asperellum (padermė T34) ir iš dalies keičiamas Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 540/2011 priedas
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką ir panaikinantį Tarybos direktyvas 79/117/EEB ir 91/414/EEB (1), ypač į jo 13 straipsnio 2 dalį ir 78 straipsnio 2 dalį,
kadangi:
(1)
pagal Reglamento (EB) Nr. 1107/2009 80 straipsnio 1 dalies a punktą Tarybos direktyva 91/414/EEB (2) turi būti taikoma veikliųjų medžiagų, dėl kurių sprendimas buvo priimtas pagal šios direktyvos 6 straipsnio 3 dalį iki 2011 m. birželio 14 d., patvirtinimo tvarkai ir sąlygoms. Reglamento (EB) Nr. 1107/2009 80 straipsnio 1 dalies a punkto sąlygos Trichoderma asperellum (padermei T34) įvykdytos Komisijos sprendimu 2010/132/ES (3);
(2)
pagal Direktyvos 91/414/EEB 6 straipsnio 2 dalį 2010 m. balandžio 22 d. Jungtinė Karalystė gavo „Biocontrol Technologies S.L.“ paraišką įtraukti veikliąją medžiagą Trichoderma asperellum (padermę T34) į Direktyvos 91/414/EEB I priedą. Sprendimu 2010/132/ES patvirtinta, kad dokumentų rinkinys buvo išsamus ir parengtas taip, kad jį galima laikyti iš esmės atitinkančiu Direktyvos 91/414/EEB II ir III prieduose išdėstytus duomenų ir informacijos reikalavimus;
(3)
šios veikliosios medžiagos poveikis žmonių ir gyvūnų sveikatai ir aplinkai pareiškėjo pasiūlytais naudojimo atvejais buvo įvertintas pagal Direktyvos 91/414/EEB 6 straipsnio 2 ir 4 dalių nuostatas. Paskirta ataskaitą rengianti valstybė narė vertinimo ataskaitos projektą pateikė 2011 m. gegužės 16 d.;
(4)
valstybės narės ir Europos maisto saugos tarnyba (toliau - Tarnyba) peržiūrėjo vertinimo ataskaitos projektą. 2012 m. balandžio 20 d. Tarnyba pateikė Komisijai veikliosios medžiagos Trichoderma asperellum (padermės T34) (4) keliamos rizikos vertinimo peržiūros išvadas. Vertinimo ataskaitos projektą ir Tarnybos išvadas valstybės narės ir Komisija peržiūrėjo Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatiniame komitete ir 2012 m. lapkričio 20 d. pateikė kaip Komisijos peržiūros ataskaitą dėl Trichoderma asperellum (padermės T34);
(5)
atlikus įvairius tyrimus nustatyta, kad augalų apsaugos produktai, kurių sudėtyje yra Trichoderma asperellum (padermės T34), gali būti laikomi iš esmės atitinkančiais reikalavimus, nustatytus Direktyvos 91/414/EEB 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose ir 5 straipsnio 3 dalyje, visų pirma dėl naudojimo atvejų, kurie buvo ištirti ir išsamiai pateikti Komisijos peržiūros ataskaitoje. Todėl tikslinga patvirtinti Trichoderma asperellum (padermę T34);
(6)
prieš patvirtinant veikliąją medžiagą turėtų būti nustatytas tinkamas laikotarpis, per kurį valstybės narės ir suinteresuotosios šalys galėtų pasirengti laikytis naujų reikalavimų, nustatytų patvirtinus veikliąją medžiagą;
(7)
tačiau, nepažeidžiant Reglamente (EB) Nr. 1107/2009 nustatytų įpareigojimų, atsiradusių patvirtinus medžiagą, atsižvelgiant į tam tikrą padėtį, susidariusią dėl perėjimo nuo Direktyvos 91/414/EEB prie Reglamento (EB) Nr. 1107/2009, turėtų būti taikomos toliau pateiktos nuostatos. Valstybėms narėms turėtų būti suteiktas šešių mėnesių laikotarpis po medžiagos patvirtinimo, per kurį jos peržiūrėtų augalų apsaugos produktų, kurių sudėtyje yra Trichoderma asperellum (padermės T34), registraciją. Valstybės narės turėtų atitinkamai pataisyti, pakeisti arba panaikinti registracijas. Nukrypstant nuo to termino, turėtų būti nustatytas ilgesnis laikotarpis, per kurį, kaip nustatyta Direktyvoje 91/414/EEB, turėtų būti pateiktas ir įvertintas III priede nustatytas atnaujintas išsamus kiekvieno augalų apsaugos produkto dokumentų rinkinys, parengtas pagal kiekvieną numatomą naudojimo paskirtį ir taikant vienodus principus;
(8)
patirtis, įgyta į Direktyvos 91/414/EEB I priedą įtraukiant veikliąsias medžiagas, įvertintas remiantis 1992 m. gruodžio 11 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3600/92, nustatančio išsamias darbų programos, minėtos Tarybos direktyvos 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką 8 straipsnio 2 dalyje, pirmojo etapo įgyvendinimo taisykles (5), nuostatomis, rodo, kad gali kilti sunkumų išaiškinant galiojančios registracijos turėtojų pareigas, susijusias su galimybe naudotis duomenimis. Todėl, siekiant išvengti tolesnių sunkumų, būtina aiškiau apibrėžti valstybių narių pareigas, visų pirma pareigą patikrinti, ar registracijos turėtojas gali naudotis šios direktyvos II priedo reikalavimus atitinkančiu dokumentų rinkiniu. Tačiau, jas aiškiau apibrėžus, valstybėms narėms ar registracijos turėtojams naujų įpareigojimų, palyginti su nustatytaisiais iki šiol priimtomis direktyvomis, kuriomis iš dalies keičiamas minėtos direktyvos I priedas, arba reglamentais, kuriais patvirtinamos veikliosios medžiagos, neatsirastų;
(9)
pagal Reglamento (EB) Nr. 1107/2009 13 straipsnio 4 dalį 2011 m. gegužės 25 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 540/2011, kuriuo dėl patvirtintų veikliųjų medžiagų sąrašo įgyvendinamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1107/2009 (6), priedas turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas;
(10)
šiame reglamente nustatytos priemonės atitinka Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinio komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Veikliosios medžiagos patvirtinimas
I priede nurodyta veiklioji medžiaga Trichoderma asperellum (padermė T34) patvirtinama pagal šiame priede nustatytas sąlygas.
2 straipsnis
Pakartotinis augalų apsaugos produktų vertinimas
1. Vadovaudamosi Reglamentu (EB) Nr. 1107/2009 valstybės narės prireikus iki 2013 m. lapkričio 30 d. iš dalies keičia arba panaikina galiojančias augalų apsaugos produktų, kurių sudėtyje yra veikliosios medžiagos Trichoderma asperellum (padermės T34), registracijas.
Iki tos datos jos pirmiausia patikrina, ar laikomasi šio reglamento I priede nustatytų sąlygų, išskyrus to priedo konkrečių nuostatų skiltyje nustatytas sąlygas, ir ar registracijos turėtojas turi dokumentų rinkinį, atitinkantį Direktyvos 91/414/EEB II priedo reikalavimus, arba gali juo naudotis vadovaudamasis šios direktyvos 13 straipsnio 1-4 dalyse ir Reglamento (EB) Nr. 1107/2009 62 straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
2. Nukrypdamos nuo 1 dalies nuostatų valstybės narės ne vėliau kaip iki 2013 m. gegužės 31 d. iš naujo įvertina kiekvieną registruotą augalų apsaugos produktą, kurio sudėtyje Trichoderma asperellum (padermė T34) yra vienintelė veiklioji medžiaga arba viena iš keleto veikliųjų medžiagų, kurios visos įtrauktos į Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 540/2011 priedą, taikydamos vienodus principus, nustatytus Reglamento (EB) Nr. 1107/2009 29 straipsnio 6 dalyje, vadovaudamosi Direktyvos 91/414/EEB III priedo reikalavimus atitinkančiu dokumentų rinkiniu ir atsižvelgdamos į šio reglamento I priedo konkrečių nuostatų skiltį. Remdamosi tuo vertinimu valstybės narės nustato, ar produktas atitinka Reglamento (EB) Nr. 1107/2009 29 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas.
Nustačiusios, ar produktas atitinka minėtas sąlygas, valstybės narės:
a)
prireikus ne vėliau kaip iki 2014 m. lapkričio 30 d. iš dalies pakeičia arba panaikina produkto, kurio sudėtyje Trichoderma asperellum (padermė T34) yra vienintelė veiklioji medžiaga, registraciją arba
b)
iki 2014 m. lapkričio 30 d. arba iki tokiam pakeitimui ar panaikinimui atlikti nustatytos dienos, nurodytos atitinkamame teisės akte ar teisės aktuose, kuriais atitinkama medžiaga ar medžiagos buvo įtrauktos į Direktyvos 91/414/EEB I priedą, pasirinkdamos vėliausią datą, prireikus iš dalies pakeičia arba panaikina produkto, kurio sudėtyje Trichoderma asperellum (padermė T34) yra viena iš kelių veikliųjų medžiagų, registraciją.
3 straipsnis
Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 540/2011 pakeitimai
Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 540/2011 priedas iš dalies keičiamas pagal šio reglamento II priedą.
4 straipsnis
Įsigaliojimas ir taikymo data
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2013 m. birželio 1 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2012 m. gruodžio 19 d.


Input:
DÉCISION DE LA BANQUE CENTRALE EUROPÉENNE
du 26 septembre 2013
relative à des mesures supplémentaires concernant les opérations de refinancement de l’Eurosystème et l’éligibilité des garanties
(BCE/2013/35)
(2013/645/UE)
LE CONSEIL DES GOUVERNEURS DE LA BANQUE CENTRALE EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne, et notamment son article 127, paragraphe 2, premier tiret,
vu les statuts du Système européen de banques centrales et de la Banque centrale européenne, et notamment leur article 3.1, premier tiret, et leurs articles 12.1, 14.3 et 18.2,
vu l’orientation BCE/2011/14 du 20 septembre 2011 concernant les instruments et procédures de politique monétaire de l’Eurosystème (1) et la décision BCE/2013/6 du 20 mars 2013 relative à l’utilisation à titre de garantie des opérations de politique monétaire de l’Eurosystème, d’obligations propres non sécurisées de banque garanties par un État (2),
considérant ce qui suit:
(1)
En vertu de l’article 18.1 des statuts du Système européen de banques centrales et de la Banque centrale européenne, la Banque centrale européenne (BCE) et les banques centrales nationales des États membres dont la monnaie est l’euro (ci-après les «BCN») peuvent effectuer des opérations de crédit avec des établissements de crédit et d’autres intervenants du marché sur la base d’une sûreté appropriée pour les prêts. Les conditions générales en vertu desquelles la BCE et les BCN sont disposées à effectuer des opérations de crédit, y compris les critères déterminant l’éligibilité des garanties aux fins des opérations de crédit de l’Eurosystème, sont fixées à l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14 et par la décision BCE/2013/6.
(2)
L’orientation BCE/2013/4 du 20 mars 2013 relative à des mesures temporaires supplémentaires concernant les opérations de refinancement de l’Eurosystème et l’éligibilité des garanties et modifiant l’orientation BCE/2007/9 (3) et la décision BCE/2013/22 du 5 juillet 2013 relative à des mesures temporaires concernant l’éligibilité des titres de créance négociables émis ou totalement garantis par la République de Chypre (4) ont introduit des mesures temporaires supplémentaires concernant l’éligibilité des garanties aux fins des opérations de crédit de l’Eurosystème.
(3)
En vertu de la section 1.6 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, le conseil des gouverneurs peut, à tout moment, modifier les instruments, les conditions, les critères et les procédures se rapportant à l’exécution des opérations de politique monétaire de l’Eurosystème.
(4)
Le 17 juillet 2013, le conseil des gouverneurs a décidé de renforcer son dispositif de contrôle des risques, en ajustant les critères d’éligibilité et les décotes s’appliquant aux actifs acceptés en garantie dans le cadre des opérations de politique monétaire de l’Eurosystème et en adoptant des mesures supplémentaires pour améliorer la cohérence globale du dispositif et sa mise en œuvre pratique.
(5)
Il convient de fixer les décisions énoncées au considérant 4 dans une décision de la BCE,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
Modifications et ajouts de certaines dispositions de l’orientation BCE/2011/14
1. Les règles applicables à la conduite des opérations de politique monétaire de l’Eurosystème et les critères d’éligibilité des garanties prévus dans la présente décision s’appliquent en liaison avec les autres actes juridiques de l’Eurosystème relatifs aux instruments et procédures de politique monétaire de l’Eurosystème, et notamment l’orientation BCE/2011/14.
2. En cas de divergence entre la présente décision, l’orientation BCE/2011/14, et toute mesure visant à les mettre en œuvre au niveau national, la présente décision prévaut. Les BCN continuent d’appliquer toutes les dispositions de l’orientation BCE/2011/14 sans modification, sauf disposition contraire prévue dans la présente décision.
Article 2
Demandes d’informations
1. L’Eurosystème se réserve le droit, au titre du cadre de la politique monétaire visé au chapitre 1 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, de demander et d’obtenir toute information pertinente nécessaire à l’accomplissement de ses missions et à la réalisation de ses objectifs dans le cadre des opérations de politique monétaire.
2. Ce droit est sans préjudice de tout autre droit spécifique existant de l’Eurosystème de demander des informations relatives aux opérations de politique monétaire.
Article 3
Critères communs d’éligibilité des actifs négociables
1. Les paragraphes suivants sont à lire en liaison avec les exigences communes d’éligibilité de l’Eurosystème pour les actifs négociables énoncées à la section 6.2.1.1, paragraphe 1, de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14 et avec les mesures de contrôles des risques pour les actifs négociables énoncées à la section 6.4.2 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14.
2. Pour être éligible chaque titre de créance comporte:
a)
i)
un montant principal fixe, inconditionnel (5); ou
ii)
un montant principal inconditionnel qui est indexé de façon uniforme sur un indice unique d’inflation de la zone euro à un moment donné, ne contenant aucune autre structure complexe (6); et
b)
i)
un coupon fixe, un coupon zéro ou un coupon multi-step avec un calendrier et des valeurs de coupon prédéfinis qui ne peuvent pas donner lieu à un flux financier négatif; ou
ii)
un coupon variable qui ne peut pas donner lieu à un flux financier négatif et qui possède la structure suivante: taux du coupon = (taux de référence * l) ± x, avec f ≤ taux du coupon ≤ c, où:
1.
le taux de référence est l’un des taux suivants à un moment donné:
a)
un taux du marché monétaire de l’euro (notamment le taux Euribor, LIBOR) ou d’autres indices similaires,
b)
un taux de swap à échéance constante (notamment les indices CMS, EIISDA, EUSA),
c)
le rendement d’un titre d’État de la zone euro ou un indice de plusieurs titres d’État de la zone euro dont l’échéance est inférieure ou égale à un an, ou
d)
un indice d’inflation de la zone euro publié par Eurostat ou par un institut national de statistiques d’un État membre notamment l’IPCH);
il doit s’agir du même taux de référence qu’au point a) ii) ci-dessus dans le cas où le remboursement du principal est indexé sur le taux de référence, et
2.
f (plancher), c (plafond), l (effet levier/inversion de l’effet levier) et x (marge) sont, le cas échéant, des nombres fixés et prédéfinis à l’émission, qui peuvent varier dans le temps, où f, c et x sont supérieurs ou égaux à zéro et l est supérieur à zéro durant toute la durée de vie de l’actif. S’agissant des coupons variables avec un taux de référence correspondant à l’indice d’inflation, l est égal à un.
3. Toutes les structures qui ne sont pas mentionnées au paragraphe 2 sont exclues. Par conséquent, la liste des structures de coupons exclues figurant au deuxième alinéa de la section 6.2.1.1.1, point b) v) de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14 est réputée inapplicable. Les titres qui se trouvaient sur la liste des actifs éligibles à la date d’entrée en vigueur de la présente décision et qui deviennent inéligibles en vertu du paragraphe 2 restent éligibles pendant 12 mois à compter de la date d’entrée en vigueur de la présente décision.
4. L’éligibilité d’un actif, eu égard à la structure de son coupon, s’il s’agit de coupons multi-step, fixes ou variables, est évaluée sur la durée de vie totale de l’actif, en fonction d’une approche tant prospective que rétrospective.
5. Les coupons éligibles ne comportent pas d’options pour l’émetteur, c’est-à-dire qu’ils ne permettent pas de modifier la structure du coupon au cours de la durée de vie de l’actif, en fonction d’une approche tant prospective que rétrospective, du fait d’une décision de l’émetteur.
6. Le deuxième alinéa de la section 6.7 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14 cesse d’être applicable.
Article 4
Critère d’éligibilité additionnel applicable aux titres adossés à des créances hypothécaires commerciales
Sans préjudice des critères d’éligibilité figurant à la section 6.2.1.1.2 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, les actifs générant des flux financiers adossés à des créances hypothécaires commerciales ne contiennent pas de prêts qui, à un moment donné, sont des prêts structurés, syndiqués ou avec un effet de levier. Aux fins du présent article, les termes «prêt structuré», «prêt syndiqué» et «prêt avec effet de levier» ont la même signification qu’à l’article 3, paragraphe 6, points 4 à 6, de l’orientation BCE/2013/4.
Article 5
Critères spécifiques d’éligibilité des obligations sécurisées
1. Les paragraphes suivants sont à lire en liaison avec les critères d’éligibilité supplémentaires applicables aux obligations sécurisées énoncés à la section 6.2.1.1.3 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14.
2. Aux fins de la section 6.2.1.1.3, point b), de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, une entité est considérée comme étant membre d’un groupe consolidé ou affiliée à l’organisme central s’il existe des liens étroits entre les entités concernées, tel que décrit à la section 6.2.3.2. L’appartenance à un même groupe consolidé ou l’affiliation à l’organisme central est déterminée au moment où les titres de premier rang adossés à des actifs sont transférés dans le portefeuille de couverture des obligations sécurisées, conformément à la directive 2006/48/CE du Parlement européen et du Conseil du 14 juin 2006 concernant l’accès à l’activité des établissements de crédit et son exercice (7).
3. Les obligations sécurisées qui se trouvaient sur la liste des actifs éligibles le 30 mars 2013 bénéficient d’une période de maintien des droits antérieurs jusqu’au 28 novembre 2014. Les émissions continues de telles obligations sécurisées peuvent également bénéficier de la période de maintien des droits antérieurs, à condition qu’à compter du 31 mars 2013 des titres adossés à des actifs ne satisfaisant pas aux exigences de la section 6.2.1.1.3, points a) à c), de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, ne soient pas ajoutés au portefeuille de couverture.
4. Les paragraphes 1 à 3 ci-dessus sont sans préjudice des règles contenues dans la décision BCE/2013/6 relative à l’utilisation à titre de garantie des opérations de politique monétaire de l’Eurosystème, d’obligations propres non sécurisées de banque garanties par un État.
Article 6
Exigence supplémentaire de qualité de signature élevée pour les actifs négociables
1. En ce qui concerne les actifs négociables autres que des titres adossés à des actifs, l’évaluation du crédit par un organisme externe d’évaluation du crédit (External Credit Assessment Institution - ECAI) visé au point a) de la section 6.3.2 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, intitulé «évaluation du crédit par un ECAI», est établie sur la base des critères suivants:
i)
Au moins une évaluation du crédit établie par un ECAI accepté (8) concernant l’émission ou, à défaut d’une notation de l’émission par le même ECAI, la série de programmes/émissions en vertu de laquelle les actifs ont été émis, doit satisfaire au seuil de qualité du crédit de l’Eurosystème (9). La BCE publie le niveau minimal de qualité du crédit pour chaque ECAI accepté, conformément à la section 6.3.1 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14 (10). Si plusieurs évaluations d’ECAI sont disponibles pour la même émission ou, le cas échéant pour plusieurs séries d’un programme/émission, c’est la «règle de la meilleure note» («first best rule») (c’est-à-dire la meilleure évaluation de crédit d’ECAI disponible) qui s’applique. Si la meilleure évaluation du crédit pour l’émission ou, le cas échéant, les séries d’un programme/émission, ne sont pas conformes au seuil de qualité du crédit de l’Eurosystème, l’actif n’est pas éligible, même s’il est assorti d’une garantie acceptable aux termes de la section 6.3.2, point c), de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14. En l’absence d’une évaluation du crédit émanant d’un ECAI pour une émission ou, le cas échéant, une série de programmes/émissions, la meilleure évaluation du crédit disponible attribuée par un ECAI à l’émetteur ou au garant (si la garantie est acceptable aux termes de la section 6.3.2, point c), de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14) doit satisfaire au seuil de qualité du crédit de l’Eurosystème pour que l’actif soit éligible.
ii)
S’agissant de la notation des émissions et des séries de programmes/émissions par une ECAI, aucune distinction n’est faite relativement à la durée initiale de l’actif aux fins de la définition de la qualité de signature pour les actifs négociables. Toute notation établie par une ECAI pour une émission ou une série de programmes/émissions qui respecte le seuil de qualité du crédit de l’Eurosystème est acceptable. S’agissant de la notation de l’émetteur ou du garant par un ECAI, l’évaluation du crédit émanant d’un ECAI sera jugée acceptable en fonction de la durée initiale de l’actif. Une distinction est faite entre les actifs à court terme (c’est-à-dire les actifs qui ont une durée initiale inférieure ou égale à 390 jours) et les actifs à long terme (c’est-à-dire les actifs qui ont une durée initiale supérieure à 390 jours). S’agissant des actifs à court terme, sont acceptables en appliquant la «règle de la meilleure note», les notations des émetteurs sur le court et sur le long terme établies par un ECAI ainsi que les notations sur le long terme des garants émanant d’un ECAI. S’agissant des actifs à long terme, seules sont acceptables les notations sur le long terme émanant d’un ECAI, pour les émetteurs et pour les garants.
2. Le seuil de qualité du crédit applicable aux titres adossés à des actifs soumis à des obligations de déclaration des données par prêt sous-jacent, tel que défini dans le dispositif dévaluation du crédit de l’Eurosystème au point b) de la section 6.3.2 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, intitulé «Évaluation du crédit par un ECAI s’agissant des titres adossés à des actifs», correspond à l’échelon 2 de qualité du crédit dans l’échelle de notation harmonisée de l’Eurosystème (simple A) (11) à l’émission ainsi que pendant toute la durée de vie du titre adossé à des actifs. Les autres exigences énoncées au point b) de la section 6.3.2 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, intitulé «Évaluation du crédit par un ECAI s’agissant des titres adossés à des actifs» restent inchangées.
3. Les titres adossés à des actifs pour lesquels l’obligation de déclaration des données par prêt sous-jacent n’a pas été respectée restent soumis aux exigences en matière d’évaluation du crédit visées au point b) de la section 6.3.2 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, intitulé «Évaluation du crédit par un ECAI s’agissant des titres adossés à des actifs».
4. En l’absence d’une évaluation du crédit émanant d’un ECAI pour l’émission ou, le cas échéant, pour les séries de programmes/émissions, la qualité de signature pour les actifs négociables autres que les titres adossés à des actifs, peut être établie sur la base des garanties fournies par des garants dont la situation financière n’appelle aucune réserve, conformément à la section 6.3.2, point c), de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14. La solidité financière du garant est évaluée à partir de notations sur le long terme du garant émanant d’un ECAI qui respecte le seuil de qualité du crédit de l’Eurosystème. La garantie remplit les exigences fixées à la section 6.3.2, points c) i) à iv) de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14.
Article 7
Détermination des décotes
L’évaluation du crédit utilisée aux fins de déterminer l’éligibilité conformément aux sections 6.3.2 et 6.3.3 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14 est applicable pour la détermination des décotes applicables en vertu de la section 6.4.1 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14.
Article 8
Catégories de décote et décotes pour les actifs négociables et les actifs non négociables
1. Les catégories de liquidité pour les actifs négociables, telles que définies au titre des mesures de contrôle des risques de l’Eurosystème pour les actifs négociables au tableau 6 de la section 6.4.2 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, constituent les catégories de décote auxquelles il est fait référence pour la totalité de cette section, sans que l’affectation des actifs aux catégories respectives ne soit modifiée.
2. Les taux de décote de valorisation qui s’appliquent aux actifs négociables, tels que définis au titre des mesures de contrôle des risques de l’Eurosystème au tableau 7 de la section 6.4.2 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, sont remplacés par les décotes figurant à l’annexe I de la présente décision.
3. Les titres adossés à des actifs compris dans la catégorie de décote V, visée à la section 6.4.2, point d), de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, font l’objet d’une décote de 10 %, quelles que soient leur durée ou leur structure de coupon.
4. Les obligations sécurisées propres font l’objet d’une décote supplémentaire. Cette décote supplémentaire s’applique directement à la valeur de l’ensemble de l’émission des différents titres de créance, sous la forme d’une valorisation minorée: a) de 8 % pour les obligations sécurisées propres situées aux échelons 1 et 2 de qualité du crédit, et b) de 12 % pour les obligations sécurisées propres situées à l’échelon 3 de qualité du crédit. À cette fin, on entend par «obligations sécurisées propres» des obligations sécurisées de banque émises par une contrepartie ou par des entités qui lui sont étroitement liées, et qui sont utilisées à hauteur de plus de 75 % de l’encours notionnel par cette contrepartie ou des entités étroitement liées.
5. Les taux de décote qui s’appliquent aux actifs non négociables, tels que définis au titre des mesures de contrôle des risques de l’Eurosystème au tableau 9 de la section 6.4.3 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14, sont remplacés par les décotes figurant à l’annexe II de la présente décision.
6. Les titres de créance non négociables adossés à des créances hypothécaires sur des particuliers, visées à la section 6.4.3.2 de l’annexe I de l’orientation BCE/2011/14 font l’objet d’une décote de 39,5 % de leur encours notionnel.
Article 9
Recours en cas de défaillance ou en application du principe de prudence
1. Les recours qui doivent être garantis par les stipulations contractuelles ou les dispositions réglementaires pertinentes appliquées par la BCN, conformément à la section I.7 de l’annexe II de l’orientation BCE/2011/14, sont soumis aux conditions définies aux paragraphes ci-dessous.
2. À la survenance d’un cas de défaillance ou en application du principe de prudence, la BCN est habilitée à exercer les recours suivants:
a)
suspension, limitation ou exclusion de l’accès de la contrepartie aux opérations d’open market;
b)
suspension, limitation ou exclusion de l’accès de la contrepartie aux facilités permanentes de l’Eurosystème;
c)
résiliation de toutes les conventions et opérations en cours;
d)
exigence du recouvrement anticipé des créances non encore échues ou conditionnelles;
e)
utilisation des dépôts de la contrepartie placés auprès de la BCN pour compenser les créances sur cette contrepartie;
f)
suspension de l’exécution des obligations envers la contrepartie jusqu’à apurement de la créance sur la contrepartie.
3. En outre, à la survenance d’un cas de défaillance, la BCN peut être habilitée à exercer les recours suivants:
a)
demande d’intérêts moratoires;
b)
demande de dédommagement pour toute perte subie par suite de la défaillance de la contrepartie.
4. De plus, en application du principe de prudence, la BCN peut refuser des actifs, en limiter l’utilisation ou appliquer des décotes supplémentaires aux actifs remis en garantie des opérations de crédit de l’Eurosystème par une contrepartie donnée.
5. La BCN est, à tout moment, juridiquement autorisée à réaliser sans retard excessif tous les actifs remis en garantie de telle manière que la BCN soit fondée à recouvrer la valeur du crédit fourni, si la contrepartie ne règle pas rapidement le solde négatif.
6. Afin de garantir une application uniforme des mesures imposées, le conseil des gouverneurs de la BCE peut décider des moyens d’action, y compris la suspension, la limitation ou l’exclusion de l’accès aux opérations d’open market ou aux facilités permanentes de l’Eurosystème.
Article 10
Clarification de la définition des pays de l’EEE
1. Aux fins du dispositif de garanties de l’Eurosystème, on entend par «pays de l’EEE», tous les États membres de l’Union européenne, qu’ils aient ou non formellement adhéré à l’EEE, ainsi que l’Islande, le Liechtenstein et la Norvège.
2. La définition des pays de l’EEE figurant à l’appendice 2 de l’annexe I de l’orientation de la BCE/2011/14 (Glossaire) est réputée modifiée en conséquence.
Article 11
Adaptation de la mise en œuvre des obligations de déclaration des données par prêt sous-jacent en ce qui concerne les titres adossés à des actifs
1. Sans préjudice de la section 6.2.1.1.2. de l’annexe I de l’orientation de la BCE/2011/14 et de son appendice 8, l’Eurosystème peut considérer comme éligibles des titres adossés à des actifs qui ont une notation inférieure à A1 après la fin de la période de transition applicable, au cas par cas et sur justification adéquate des motifs pour lesquels la notation obligatoire n’a pas été obtenue. Pour chaque justification adéquate, le conseil des gouverneurs indique un seuil de tolérance maximum et précise la période de tolérance, qui indique que la qualité des données des titres adossés à des actifs doit être améliorée dans le délai imparti.
2. La liste complète des justifications adéquates, des seuils de tolérance et des périodes de tolérance est disponible sur le site internet de la BCE et comporte, entre autres, les descriptions des anciens actifs et des anciens systèmes informatiques.
Article 12
Entrée en vigueur et application
1. La présente décision entre en vigueur le 1er octobre 2013.
2. À titre d’exception, l’article 8, paragraphe 4, est applicable à compter du 1er novembre 2013.
Fait à Francfort-sur-le-Main, le 26 septembre 2013.


Input:
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2015/1535
av den 9 september 2015
om ett informationsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster (kodifiering)
(Text av betydelse för EES)
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 114, 337 och 43,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttranden (1),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
av följande skäl:
(1)
Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG (3) har ändrats flera gånger på väsentliga punkter (4). För att skapa klarhet och överskådlighet bör det direktivet kodifieras.
(2)
Den inre marknaden utgör ett område utan inre gränser och med fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital. En av unionens grundläggande principer är därför förbudet mot kvantitativa restriktioner för varurörelser och åtgärder med motsvarande verkan.
(3)
För att den inre marknaden ska kunna fungera smidigt bör man säkerställa att nationella initiativ till nya tekniska föreskrifter är öppna för så stor insyn som möjligt.
(4)
Handelshinder orsakade av tekniska föreskrifter för produkter får tillåtas endast om föreskrifterna är nödvändiga för att uppfylla väsentliga krav samt har ett mål av allmänt intresse som de är den huvudsakliga garantin för.
(5)
Kommissionen måste ha tillgång till nödvändig information innan den beslutar om tekniska föreskrifter. Följaktligen måste medlemsstaterna, som enligt artikel 4.3 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) är skyldiga att hjälpa kommissionen att fullgöra dess uppgifter, anmäla sina utkast till tekniska föreskrifter till denna.
(6)
Alla medlemsstater måste likaså underrättas om tekniska föreskrifter som planeras i en av dem.
(7)
Syftet med den inre marknaden är att skapa en miljö som stärker företagens konkurrensförmåga. Att ge företagen en ökad tillgång till information är ett sätt att hjälpa dem att bättre utnyttja fördelarna med denna marknad. Det är därför nödvändigt att ge aktörerna på marknaden möjlighet att ta ställning till de nationella tekniska föreskrifter som föreslås av andra medlemsstater genom att regelbundet offentliggöra rubrikerna på de utkast som anmälts och genom bestämmelserna om konfidentialitet för dessa utkast.
(8)
Med hänsyn till rättssäkerheten bör medlemsstaterna offentligt tillkännage att en ny nationell teknisk föreskrift antagits i enlighet med det förfarande som anges i detta direktiv.
(9)
När det gäller tekniska föreskrifter för produkter innebär de åtgärder som är avsedda att säkerställa en väl fungerande eller fortsatt utbyggd marknad att de nationella planerna blir mera öppna för insyn och att kriterierna och förutsättningarna för att bedöma vilken effekt de föreslagna föreskrifterna kan ha på marknaden förbättras.
(10)
Det är därför nödvändigt att bedöma alla de krav som är fastställda för en produkt och att ta hänsyn till hur de enskilda ländernas praxis utvecklas när det gäller lagstiftningen om produkter.
(11)
Krav som inte är tekniska specifikationer och som rör en produkts livscykel efter det att den har släppts ut på marknaden kan påverka produktens fria rörlighet och skapa hinder för en väl fungerande inre marknad.
(12)
Det är nödvändigt att precisera begreppet teknisk föreskrift som är faktiskt tvingande. I synnerhet ger sådana bestämmelser i vilka de offentliga myndigheterna hänvisar till tekniska specifikationer eller andra krav eller uppmuntrar att dessa följs, samt sådana bestämmelser om produkter som myndigheterna av hänsyn till allmänintresset är med om att genomföra, dessa krav och specifikationer en mer bindande verkan än de annars skulle ha på grund av sitt privata ursprung.
(13)
Kommissionen och medlemsstaterna måste dessutom ges tillräcklig tid att föreslå ändringar av en planerad åtgärd i syfte att avskaffa eller minska de hinder som åtgärden kan skapa för den fria rörligheten för varor.
(14)
Den berörda medlemsstaten måste beakta dessa ändringar vid utarbetandet av den slutliga texten till den planerade åtgärden.
(15)
Den inre marknaden förutsätter att kommissionen, i de fall då det inte är möjligt för medlemsstaterna att tillämpa principen om ömsesidigt erkännande, antar bindande rättsakter eller föreslår att sådana antas. En tillfällig frysningsperiod har införts för att hindra att införandet av nationella åtgärder äventyrar antagandet av bindande rättsakter inom samma område av Europaparlamentet och rådet eller av kommissionen.
(16)
Till följd av de allmänna skyldigheterna i artikel 4.3 i EU-fördraget ska den berörda medlemsstaten avvakta med genomförandet av den planerade åtgärden under en tidsperiod som är tillräckligt lång för att möjliggöra antingen en gemensam granskning av de föreslagna ändringarna, utarbetande av ett förslag till en lagstiftningsakt eller antagande av en bindande rättsakt i kommissionen.
(17)
För att underlätta för Europaparlamentet och rådet att vidta åtgärder bör medlemsstaterna avstå från att anta tekniska föreskrifter när rådet har antagit en ståndpunkt vid första behandlingen till ett kommissionsförslag i samma fråga.
(18)
Det är nödvändigt att föreskriva en permanent kommitté, vars ledamöter utses av medlemsstaterna, med uppgift att samarbeta med kommissionen i dess strävan att minska negativa effekter på den fria rörligheten för varor.
(19)
Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga III, del B.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. I detta direktiv gäller följande definitioner:
a) produkt : alla industriellt framställda produkter och alla jordbruksprodukter, inklusive fiskprodukter,
b) tjänst : alla informationssamhällets tjänster, det vill säga tjänster som vanligtvis utförs mot ersättning på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare.
I denna definition avses med
i) på distans : tjänster som tillhandahålls utan att parterna är närvarande samtidigt,
ii) på elektronisk väg : en tjänst som sänds vid utgångspunkten och tas emot vid slutpunkten med hjälp av utrustning för elektronisk behandling (inbegripet digital signalkomprimering) och lagring av uppgifter, och som i sin helhet sänds, befordras och tas emot genom tråd, radio, optiska medel eller andra elektromagnetiska medel,
iii) på individuell begäran av en tjänstemottagare : en tjänst som tillhandahålls genom överföring av uppgifter på individuell begäran.
En vägledande förteckning över tjänster som inte omfattas av denna definition finns i bilaga I.
c) teknisk specifikation : en i ett dokument intagen specifikation som fastställer de egenskaper som krävs av en produkt, exempelvis kvalitetsnivåer, prestanda, säkerhet eller dimensioner, inbegripet sådana krav på produkten som avser varubeteckning, terminologi, symboler, provning och provningsmetoder, förpackning, märkning eller etikettering och förfaranden för bedömning av överensstämmelse.
Termen teknisk specifikation täcker också produktionsmetoder och processer i fråga om de jordbruksprodukter som avses i artikel 38.1 andra stycket i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), produkter avsedda att konsumeras av människor eller djur, läkemedel enligt artikel 1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG (5), liksom produktionsmetoder och processer för andra produkter om de påverkar dessa produkters egenskaper.
d) annat krav : ett krav som inte är en teknisk specifikation och som ställs på en produkt framför allt av skyddshänsyn och i synnerhet för att skydda konsumenterna eller miljön och som påverkar dess livscykel efter det att den har släppts ut på marknaden, t.ex. villkor för användning, återvinning, återanvändning eller bortskaffande, om dessa föreskrifter på ett väsentligt sätt kan påverka produktens sammansättning eller natur eller saluföringen av den.
e) föreskrift för tjänster : ett krav av allmän art rörande tillträde till och utövande av verksamhet med sådana tjänster som avses i led b, särskilt bestämmelser om dem som tillhandahåller tjänster, tjänster och tjänstemottagare, med undantag av föreskrifter som inte specifikt avser de tjänster som definieras i det ledet.
Såvitt avser denna definition
i)
ska en föreskrift anses särskilt avse informationssamhällets tjänster om föreskriften enligt motiveringen och enligt texten i den normativa delen har till särskilt syfte och föremål att, i sin helhet eller i vissa bestämmelser, uttryckligen och riktat reglera sådana tjänster,
ii)
ska en föreskrift inte anses särskilt avse informationssamhällets tjänster om föreskriften endast indirekt eller accessoriskt gäller sådana tjänster.
f) teknisk föreskrift : tekniska specifikationer och andra krav eller föreskrifter för tjänster, inbegripet tillämpliga administrativa bestämmelser, som är rättsligt eller faktiskt tvingande vid saluföring, tillhandahållande av tjänster, etablering av en aktör som tillhandahåller tjänster eller användning i en medlemsstat eller en större del därav, samt, med undantag av dem som anges i artikel 7, medlemsstaternas lagar och andra författningar som förbjuder tillverkning, import, saluföring eller användning av en produkt eller som förbjuder tillhandahållande eller utnyttjande av en tjänst eller etablering som tillhandahållare av tjänster.
De tekniska föreskrifter som är faktiskt tvingande ska omfatta följande:
i)
En medlemsstats lagar eller andra författningar som hänvisar antingen till tekniska specifikationer eller andra krav eller till föreskrifter för tjänster, antingen yrkesetiska regler eller gott affärsskick som i sin tur hänvisar till tekniska specifikationer eller andra krav eller föreskrifter för tjänster, vars efterlevnad förutsätts vara i överensstämmelse med de skyldigheter som är fastställda i de ovan nämnda lagarna och andra författningarna.
ii)
Frivilliga överenskommelser i vilka en offentlig myndighet är en avtalsslutande part och enligt vilka tekniska specifikationer eller andra krav eller föreskrifter för tjänster i allmänt intresse ska uppfyllas, med undantag av anbudsspecifikationer vid offentlig upphandling.
iii)
Tekniska specifikationer eller andra krav eller regler som rör tjänster och som hänger samman med skattemässiga eller finansiella åtgärder som påverkar konsumtionen av produkterna eller tjänsterna genom att främja efterlevnaden av dessa tekniska specifikationer eller andra krav eller föreskrifter för tjänster. Tekniska specifikationer eller andra krav eller föreskrifter för tjänster som hänger samman med de nationella socialförsäkringssystemen omfattas inte.
Här omfattas de tekniska föreskrifter som antas av de myndigheter som utsetts av medlemsstaterna och som finns upptagna i en förteckning som upprättas och i förekommande fall uppdateras av kommissionen inom ramen för den kommitté som avses i artikel 2.
Samma förfarande ska användas vid ändring av förteckningen.
g) utkast till teknisk föreskrift : texten till en teknisk specifikation eller ett annat krav eller en föreskrift för tjänster, inbegripet de administrativa bestämmelser, som har utarbetats i syfte att anta den eller att senare få den antagen som en teknisk föreskrift och som befinner sig på ett sådant förberedande stadium att väsentliga ändringar fortfarande kan göras.
2. Detta direktiv omfattar inte
a)
radiosändningar,
b)
TV-sändningar enligt artikel 1.1 e i Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/13/EU (6).
3. Detta direktiv ska inte tillämpas på föreskrifter om frågor som omfattas av unionsbestämmelser för teletjänster, som avses i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG (7).
4. Detta direktiv ska inte tillämpas på föreskrifter om frågor som omfattas av unionsbestämmelser för finansiella tjänster, enligt den icke uttömmande uppräkningen i bilaga II till detta direktiv.
5. Med undantag av artikel 5.3 ska detta direktiv inte tillämpas på föreskrifter utfärdade av eller för reglerade marknader enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG (8), eller av eller för andra marknader eller organ som utför clearing eller betalning åt sådana marknader.
6. Detta direktiv ska inte tillämpas på sådana åtgärder som medlemsstaterna anser nödvändiga enligt fördragen för att skydda personer, särskilt arbetstagare, vid användning av produkterna, förutsatt att dessa åtgärder inte påverkar produkterna.
Artikel 2
En permanent kommitté ska bildas. Medlemsstaterna ska utse ledamöterna, som kan begära hjälp av sakkunniga eller rådgivare. Ordföranden ska vara en företrädare för kommissionen.
Kommittén ska utarbeta sin egen arbetsordning.
Artikel 3
1. Kommittén ska sammanträda minst två gånger per år.
Kommittén ska sammanträda i särskild sammansättning för att behandla frågor om informationssamhällets tjänster.
2. Kommissionen ska till kommittén överlämna en rapport om genomförandet och tillämpningen av förfarandena i detta direktiv samt förslag med inriktning på att avskaffa befintliga eller förutsebara handelshinder.
3. Kommittén ska yttra sig över de i punkt 2 nämnda underrättelserna och förslagen och kan därvid särskilt föreslå att kommissionen
a)
säkerställer, när det är nödvändigt för att undvika risken för handelshinder, att berörda medlemsstater inledningsvis beslutar sinsemellan om lämpliga åtgärder,
b)
vidtar alla lämpliga åtgärder,
c)
identifierar på vilka områden harmonisering synes nödvändig och, när så har skett, vidtar lämplig harmonisering inom en angiven sektor.
4. Kommittén ska höras av kommissionen
a)
vid beslut om det system som ska användas för det informationsutbyte som föreskrivs i detta direktiv samt om förändringar i systemet,
b)
vid översyn av den ordning som föreskrivs genom detta direktiv.
5. Kommissionen kan höra kommittén om preliminära utkast till tekniska föreskrifter som kommissionen har mottagit.
6. Alla frågor om genomförandet av detta direktiv kan behandlas av kommittén på begäran av dess ordförande eller av en medlemsstat.
7. Kommitténs förhandlingar och den information som ska lämnas till den ska vara konfidentiella.
Om nödvändiga försiktighetsåtgärder vidtas får dock kommittén och nationella myndigheter, för att få underlag från sakkunniga, höra fysiska eller juridiska personer, också från den privata sektorn.
8. Vad avser föreskrifter för tjänster kan kommissionen och kommittén rådgöra med fysiska eller juridiska personer från näringslivet eller den akademiska världen och om möjligt representativa organ, som kan avge ett sakkunnigutlåtande om sociala och samhälleliga mål och konsekvenser av varje utkast till föreskrift för tjänster samt uppmärksamma dessa personers yttranden när de uppmanas därtill.
Artikel 4
Medlemsstaterna ska, i enlighet med artikel 5.1, underrätta kommissionen om varje begäran till standardiseringsorgan om att utarbeta tekniska specifikationer eller en standard för särskilda produkter i syfte att införa en teknisk föreskrift för sådana produkter i form av ett utkast till teknisk föreskrift, samt därvid ange skälen för införandet.
Artikel 5
1. Om inte annat följer av artikel 7 ska medlemsstaterna omedelbart till kommissionen överlämna alla utkast till tekniska föreskrifter, såvida inte föreskriften utgör endast en överföring av den fullständiga texten till en internationell eller europeisk standard, då det är tillräckligt med information om den aktuella standarden. De ska också till kommissionen redovisa skälen till varför det är nödvändigt att utfärda en sådan teknisk föreskrift, om dessa skäl inte redan framgår av utkastet.
I förekommande fall ska medlemsstaterna, om detta inte redan skett vid ett tidigare tillfälle, samtidigt överlämna texterna till grundläggande lagar eller andra föreskrifter av väsentlig eller direkt betydelse till kommissionen, om kännedom om sådana texter är nödvändig för att bedöma verkningarna av utkastet till teknisk föreskrift.
Medlemsstaterna ska under de förutsättningar som anges i första och andra styckena i denna punkt till kommissionen överlämna utkastet till teknisk föreskrift ännu en gång om de gör ändringar i det som i väsentlig grad förändrar dess tillämpningsområde, förkortar den tid som ursprungligen tänkts för genomförandet, lägger till specifikationer eller andra krav eller skärper dessa.
Om avsikten med utkastet till teknisk föreskrift framför allt är att begränsa avsättningen eller användningen av ett kemiskt ämne, ett preparat eller en produkt, av hänsyn till folkhälsan eller av konsument- eller miljöskyddshänsyn, ska medlemsstaterna också överlämna antingen en sammanfattning av eller hänvisningar till alla relevanta uppgifter om ämnet, preparatet eller produkten i fråga och om kända och tillgängliga ersättningsprodukter, om sådana uppgifter finns tillgängliga, och ange vilka effekter åtgärden förväntas ha på folkhälsan och konsument- och miljöskyddet. Samtidigt ska en riskanalys lämnas in som utförts i enlighet med de principer som fastställs i den tillämpliga delen av avsnitt II.3 i bilaga XV till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 (9).
Kommissionen ska omedelbart underrätta de övriga medlemsstaterna om utkastet till teknisk föreskrift och alla dokument som lämnats in. Den kan även överlämna utkastet för yttrande till den kommitté som avses i artikel 2 i detta direktiv och, om så är lämpligt, till den kommitté som är ansvarig för området i fråga.
När det gäller de tekniska specifikationer eller andra krav eller föreskrifter för tjänster som avses i artikel 1.1 f andra stycket led iii i detta direktiv, får kommissionens eller medlemsstaternas kommentarer eller detaljerade utlåtanden avse endast sådana aspekter som kan utgöra handelshinder eller, när det gäller föreskrifterna för tjänster, den fria rörligheten för tjänster eller tjänsteaktörernas etableringsfrihet och inte skattemässiga eller finansiella aspekter.
2. Kommissionen och medlemsstaterna kan lämna synpunkter till den medlemsstat som har överlämnat ett utkast till teknisk föreskrift. Medlemsstaten ska så långt möjligt ta hänsyn till dessa då den tekniska föreskriften därefter utarbetas.
3. Medlemsstaterna ska utan dröjsmål till kommissionen överlämna den slutliga versionen av texten till en teknisk föreskrift.
4. Uppgifter som lämnas enligt denna artikel ska inte betraktas som konfidentiella om inte den medlemsstat som gör anmälan uttryckligen begär det. En sådan begäran ska vara motiverad.
Vid en sådan begäran får dock den kommitté som avses i artikel 2 och de nationella myndigheterna höra fysiska och juridiska personer inom den privata sektorn för att få sakkunnig rådgivning, om nödvändiga försiktighetsåtgärder vidtas.
5. Om utkast till tekniska föreskrifter utgör ett led i en åtgärd som på förslagsstadiet ska överlämnas till kommissionen enligt en annan unionsrättsakt, kan medlemsstaterna göra en anmälan i enlighet med punkt 1 inom ramen för den andra rättsakten, förutsatt att de formellt anger att denna anmälan också avser detta direktiv.
Att kommissionen inte tar ställning till ett utkast till teknisk föreskrift enligt detta direktiv påverkar inte vilka beslut som kan komma att fattas enligt andra unionsrättsakter.
Artikel 6
1. Medlemsstaterna får inte anta ett utkast till teknisk föreskrift före utgången av tre månader från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen enligt artikel 5.1.
2. Från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen enligt artikel 5.1 får medlemsstaterna inte anta
-
ett utkast till teknisk föreskrift i form av en frivillig överenskommelse enligt artikel 1.1 f andra stycket led ii innan fyra månader har gått,
-
något annat utkast till teknisk föreskrift, med undantag av utkast som gäller tjänster, innan sex månader har gått, om inte annat föreskrivs i punkterna 3, 4 och 5 i denna artikel,
om kommissionen eller någon annan medlemsstat inom tre månader från samma tidpunkt inkommer med ett detaljerat utlåtande enligt vilket den planerade åtgärden kan skapa hinder för varornas fria rörlighet på den inre marknaden,
-
något utkast till föreskrift som gäller tjänster innan fyra månader har gått, om inte annat föreskrivs i punkterna 4 och 5, om kommissionen eller någon annan medlemsstat inom tre månader från samma tidpunkt inkommer med ett detaljerat utlåtande enligt vilket den planerade åtgärden kan skapa hinder för tjänsternas fria rörlighet eller för tjänsteaktörernas etableringsfrihet på den inre marknaden.
När det gäller utkast till föreskrifter för tjänster får inte de detaljerade utlåtandena från kommissionen eller medlemsstaterna strida mot de kulturpolitiska åtgärder, särskilt på det audiovisuella området, som en medlemsstat kan anta, i enlighet med unionsrätten och med beaktande av den språkliga mångfalden, medlemsstaternas nationella och regionala särart samt deras kulturarv.
Den berörda medlemsstaten ska underrätta kommissionen om vilka åtgärder den planerar att vidta med anledning av sådana detaljerade utlåtanden. Kommissionen ska yttra sig över dessa åtgärder.
Vad avser föreskrifter för tjänster ska den berörda medlemsstaten i förekommande fall ange varför de detaljerade utlåtandena inte kan beaktas.
3. Medlemsstaterna får inte anta ett utkast till teknisk föreskrift, med undantag av utkast till föreskrifter som gäller tjänster, före utgången av tolv månader från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen enligt artikel 5.1 i detta direktiv om kommissionen inom tre månader från samma tidpunkt tillkännager sin avsikt att föreslå eller anta ett direktiv, en förordning eller ett beslut i frågan i enlighet med artikel 288 i EUF-fördraget.
4. Medlemsstaterna får inte anta ett utkast till teknisk föreskrift före utgången av tolv månader från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen enligt artikel 5.1 i detta direktiv om kommissionen inom tre månader från samma tidpunkt meddelar att den konstaterat att utkastet till teknisk föreskrift rör en fråga som redan täcks av ett förslag till ett direktiv, en förordning eller ett beslut som förelagts Europaparlamentet och rådet i enlighet med artikel 288 i EUF-fördraget.
5. Om rådet antar en ståndpunkt vid första behandlingen under den frysningsperiod som anges i punkterna 3 och 4 ska perioden förlängas till 18 månader, om inte annat följer av punkt 6.
6. De skyldigheter som anges i punkterna 3, 4 och 5 ska upphöra att gälla om
a)
kommissionen meddelar medlemsstaterna att den inte längre avser att föreslå eller anta en bindande rättsakt,
b)
kommissionen meddelar medlemsstaterna att den återtagit sitt förslag eller utkast, eller
c)
Europaparlamentet och rådet eller kommissionen antagit en bindande rättsakt.
7. Punkterna 1-5 ska inte tillämpas i de fall då en medlemsstat
a)
av brådskande skäl, på grund av allvarliga och oförutsebara händelser som gäller folkhälsan, djurskyddet, skyddet av växter eller den allmänna säkerheten samt, när det gäller föreskrifter för tjänster, även den allmänna ordningen, särskilt skyddet av minderåriga, måste utarbeta tekniska föreskrifter på mycket kort tid i syfte att omedelbart anta dem och sätta dem i kraft utan att samråd är möjligt, eller
b)
av brådskande skäl, på grund av en allvarlig situation som gäller skyddet för det finansiella systemets säkerhet och integritet, särskilt skyddet för sparare, investerare och försäkringstagare, omedelbart måste anta och sätta i kraft föreskrifter för finansiella tjänster.
Medlemsstaten ska i den information som avses i artikel 5 ange skälen till att de ifrågavarande åtgärderna brådskar. Kommissionen ska så snart som möjligt yttra sig om informationen. Den ska vidta lämpliga åtgärder om detta förfarande missbrukas. Kommissionen ska regelbundet informera Europaparlamentet.
Artikel 7
1. Artiklarna 5 och 6 ska inte tillämpas på de lagar och andra författningar i medlemsstaterna eller de frivilliga överenskommelser genom vilka medlemsstaterna
a)
uppfyller de bindande unionsrättsakter som leder till att tekniska specifikationer eller föreskrifter för tjänster antas,
b)
uppfyller skyldigheter som följer av internationella avtal som leder till att tekniska specifikationer eller föreskrifter för gemensamma tjänster antas i unionen,
c)
utnyttjar de skyddsklausuler som är fastställda i bindande unionsrättsakter,
d)
tillämpar artikel 12.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/95/EG (10),
e)
endast efterlever en dom som meddelats av Europeiska unionens domstol,
f)
endast ändrar en teknisk föreskrift i enlighet med artikel 1.1 f för att på begäran av kommissionen undanröja ett handelshinder eller, när det gäller föreskrifter för tjänster, ett hinder för den fria rörligheten för tjänster eller tjänsteaktörernas etableringsfrihet.
2. Artikel 6 ska inte tillämpas på de lagar och andra författningar i medlemsstaterna som förbjuder tillverkning i den mån som de inte hindrar den fria rörligheten för varor.
3. Artikel 6.3-6.6 ska inte tillämpas på de frivilliga överenskommelser som avses i artikel 1.1 f andra stycket led ii.
4. Artikel 6 ska inte tillämpas på de tekniska specifikationer eller andra krav eller de föreskrifter för tjänster som avses i artikel 1.1 f andra stycket led iii.
Artikel 8
Kommissionen ska vartannat år lämna en rapport till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av detta direktiv.
Kommissionen ska offentliggöra årlig statistik över anmälningar som inkommit i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 9
När medlemsstaterna antar en teknisk föreskrift ska den innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när den offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
Artikel 10
Direktiv 98/34/EG i dess lydelse enligt de rättsakter som anges i del A i bilaga III till det här direktivet, ska upphöra att gälla, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i del B i bilaga III till det upphävda direktivet och i del B i bilaga III till det här direktivet.
Hänvisningar till det upphävda direktivet ska förstås som hänvisningar till det här direktivet och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga IV.
Artikel 11
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 12
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Strasbourg den 9 september 2015.


Input:
DECYZJA PARLAMENTU EUROPEJSKIEGO I RADY
z dnia 26 listopada 2014 r.
w sprawie uruchomienia Europejskiego Funduszu Dostosowania do Globalizacji, zgodnie z pkt 13 Porozumienia międzyinstytucjonalnego z dnia 2 grudnia 2013 r. pomiędzy Parlamentem Europejskim, Radą i Komisją w sprawie dyscypliny budżetowej, współpracy w kwestiach budżetowych i należytego zarządzania finansami (wniosek EGF/2014/008 FI/STX Rauma z Finlandii)
(2014/878/UE)
PARLAMENT EUROPEJSKI I RADA UNII EUROPEJSKIEJ,
uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej,
uwzględniając rozporządzenie Parlamentu Europejskiego i Rady (UE) nr 1309/2013 z dnia 17 grudnia 2013 r. w sprawie Europejskiego Funduszu Dostosowania do Globalizacji (2014-2020) i uchylenia rozporządzenia (WE) nr 1927/2006 (1), w szczególności jego art. 15 ust. 4,
uwzględniając rozporządzenie Rady (UE, Euratom) nr 1311/2013 z dnia 2 grudnia 2013 r. określające wieloletnie ramy finansowe na lata 2014-2020 (2), w szczególności jego art. 12,
uwzględniając Porozumienie międzyinstytucjonalne z dnia 2 grudnia 2013 r. pomiędzy Parlamentem Europejskim, Radą i Komisją w sprawie dyscypliny budżetowej, współpracy w kwestiach budżetowych i należytego zarządzania finansami (3), w szczególności jego pkt 13,
uwzględniając wniosek Komisji Europejskiej,
a także mając na uwadze, co następuje:
(1)
Europejski Fundusz Dostosowania do Globalizacji (EFG) ustanowiono w celu zapewnienia wsparcia zwolnionym pracownikom i osobom, które zaprzestały prowadzenia działalności na własny rachunek w wyniku poważnych zmian w strukturze światowego handlu spowodowanych globalizacją, w wyniku dalszego trwania światowego kryzysu finansowego i gospodarczego, o którym mowa w rozporządzeniu (WE) nr 546/2009 (4), lub w wyniku nowego światowego kryzysu finansowego i gospodarczego, oraz w celu udzielenia im pomocy umożliwiającej reintegrację na rynku pracy.
(2)
Zgodnie z art. 12 rozporządzenia Rady (UE, Euratom) nr 1311/2013 EFG nie może przekroczyć maksymalnej rocznej kwoty 150 mln EUR (w cenach z 2011 r.).
(3)
Dnia 27 maja 2014 r. Finlandia złożyła wniosek o uruchomienie środków z EFG w związku ze zwolnieniami w STX Finland Oy w Raumie w Finlandii i uzupełniła go o dodatkowe informacje zgodnie z art. 8 ust. 3 rozporządzenia (UE) nr 1309/2013. Wniosek ten spełnia wymogi art. 13 rozporządzenia (UE) nr 1309/2013 dotyczące określenia wkładu finansowego z EFG.
(4)
Należy zatem uruchomić środki z EFG, aby zapewnić wkład finansowy na kwotę 1 426 800 EUR dla wniosku złożonego przez Finlandię,
PRZYMUJĄ NINIEJSZĄ DECYZJĘ:
Artykuł 1
W ramach budżetu ogólnego Unii Europejskiej na rok budżetowy 2014 uruchamia się środki z Europejskiego Funduszu Dostosowania do Globalizacji, aby udostępnić kwotę 1 426 800 EUR w formie środków na zobowiązania i środków na płatności.
Artykuł 2
Niniejsza decyzja zostaje opublikowana w Dzienniku Urzędowym Unii Europejskiej.
Sporządzono w Strasburgu dnia 26 listopada 2014 r.