Input:
KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 1362/2014
af 18. december 2014
om fastlæggelse af regler for en forenklet procedure til godkendelse af visse ændringer af operationelle programmer, der finansieres under Den Europæiske Hav- og Fiskerifond, samt regler vedrørende formatet for og præsentationen af årlige rapporter om gennemførelsen af disse programmer
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 508/2014 af 15. maj 2014 om Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2328/2003, (EF) nr. 861/2006, (EF) nr. 1198/2006 og (EF) nr. 791/2007 samt Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1255/2011 (1), særlig artikel 22, stk. 1, og artikel 114, stk. 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til artikel 20 i forordning (EU) nr. 508/2014 skal Kommissionen godkende alle ændringer af operationelle programmer, der finansieres under Den Europæiske Hav- og Fiskerifond (EHFF).
(2)
I henhold til artikel 22, stk. 2, i forordning (EU) nr. 508/2014 skal procedurerne og tidsplanerne for fremsendelse og godkendelse af ændringer af operationelle programmer forenkles, hvis der er tale om: a) ændringer af operationelle programmer vedrørende en overførsel af midler mellem Unionens prioriteter, forudsat at de overførte midler ikke overstiger 10 % af det beløb, der er tildelt Unionens prioritet, b) ændringer af operationelle programmer vedrørende indførelse eller tilbagetrækning af foranstaltninger eller typer af relevante operationer og dertil knyttede oplysninger og indikatorer, c) ændringer af operationelle programmer vedrørende ændringer i beskrivelsen af foranstaltninger, herunder ændringer af betingelserne for støtteberettigelse, d) ændringer, som er nødvendiggjort af ændringer af prioriteter for Unionens håndhævelses- og kontrolpolitik. Sådanne ændringer af operationelle programmer bør ikke berøre programmets overordnede interventionslogik, de udvalgte EU-prioriteter og særlige mål eller de resultater, der skal nås, og de bør derfor ikke rejse tvivl om deres forenelighed med eksisterende regler og praksis.
(3)
Der skal derfor fastlægges regler for en forenklet procedure til godkendelse af ændringer af operationelle programmer som omhandlet i artikel 22, stk. 2, i forordning (EU) nr. 508/2014. Denne procedure skal gøre det muligt for Kommissionen at fremskynde godkendelsen, hvis en medlemsstat fremlægger sådanne ændringer af sit operationelle program. Af hensyn til tidsmæssige begrænsninger er anvendelsen af den forenklede procedure betinget af, at medlemsstaterne indsender en anmodning med fyldestgørende oplysninger, der gør det muligt for Kommissionen at gennemføre en komplet vurdering af de foreslåede ændringer.
(4)
I henhold til artikel 50 i forordning (EU) nr. 1303/2013 og artikel 114 i forordning (EU) nr. 508/2014 indsender medlemsstaterne til Kommissionen en årlig rapport om gennemførelsen af deres operationelle programmer senest den 31. maj hvert år i perioden fra 2016 til 2023.
(5)
Den årlige gennemførelsesrapport, som indsendes af medlemsstaterne, bør indeholde oplysninger, der er sammenhængende og sammenlignelige i gennemførelsesårene og medlemsstaterne imellem. Rapporten bør også gøre det muligt at aggregere data på EHFF-niveau eller i givet for alle EU's struktur- og investeringsfonde.
(6)
Det er nødvendigt at fastsætte regler for formatet for og præsentationen af disse årlige gennemførelsesrapporter.
(7)
For at sikre omgående anvendelse af foranstaltningerne i denne forordning bør den træde i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
(8)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Udvalget for Den Europæiske Hav- og Fiskerifond -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Godkendelse ved forenklet procedure af ændringer af operationelle programmer
1. Når en medlemsstat forelægger Kommissionen en anmodning om godkendelse af en ændring af sit operationelle program, der er omfattet af artikel 22, stk. 2, i forordning (EU) nr. 508/2014, skal den i henhold til denne artikel anmode Kommissionen om at godkende denne ændring ved en forenklet procedure.
2. Anmodninger om godkendelse ved forenklet procedure kan kun omfatte de ændringer, der er angivet i artikel 22, stk. 2, i forordning (EU) nr. 508/2014.
3. Finder Kommissionen, at oplysninger, som den pågældende medlemsstat har indsendt i forbindelse med en ændring, der er forelagt efter stk. 1, er ufuldstændige, anmoder den om alle nødvendige yderligere oplysninger. Den periode, der er fastsat i stk. 4 og 5, løber fra dagen efter modtagelsen af en fuldstændig anmodning om godkendelse af en ændring af det pågældende operationelle program som oplyst af Kommissionen over for medlemsstaten.
4. Hvis Kommissionen inden for en frist på 25 arbejdsdage efter modtagelsen af en anmodning om godkendelse ved forenklet procedure ikke har tilsendt medlemsstaten kommentarer, anses ændringen af det operationelle program for at være godkendt af Kommissionen.
5. Hvis Kommissionen inden for en frist på 25 arbejdsdage efter modtagelsen af en anmodning om godkendelse ved forenklet procedure har tilsendt medlemsstaten kommentarer, godkendes ændringerne af det operationelle program efter den procedure, der er omhandlet i artikel 30, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1303/2013 og artikel 20, stk. 1, i forordning (EU) nr. 508/2014.
Artikel 2
Format for og præsentation af de årlige gennemførelsesrapporter
Den årlige gennemførelsesrapport, jf. artikel 50 i forordning (EU) nr. 1303/2013 og i artikel 114, stk. 2, i forordning (EU) nr. 508/2014, skal udarbejdes i overensstemmelse med den model, der er angivet i bilaget til denne forordning.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 18. december 2014.


Input:
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 953/2014
(2014. gada 5. septembris),
ar kuru nosaka standarta importa vērtības atsevišķu veidu augļu un dārzeņu ievešanas cenas noteikšanai
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulu (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (1),
ņemot vērā Komisijas 2011. gada 7. jūnija Īstenošanas regulu (ES) Nr. 543/2011, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari (2), un jo īpaši tās 136. panta 1. punktu,
tā kā:
(1)
Īstenošanas regulā (ES) Nr. 543/2011, piemērojot Urugvajas kārtas daudzpusējo tirdzniecības sarunu iznākumu, paredzēti kritēriji, pēc kuriem Komisija nosaka standarta importa vērtības minētās regulas XVI pielikuma A daļā norādītajiem produktiem no trešām valstīm un laika periodiem.
(2)
Standarta importa vērtību aprēķina katru darbdienu saskaņā ar Īstenošanas regulas (ES) Nr. 543/2011 136. panta 1. punktu, ņemot vērā mainīgos dienas datus. Tāpēc šai regulai būtu jāstājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Standarta importa vērtības, kas paredzētas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 543/2011 136. pantā, ir tādas, kā norādīts šīs regulas pielikumā.
2. pants
Šī regula stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2014. gada 5. septembrī


Input:
RÈGLEMENT (UE) No 851/2014 DU CONSEIL
du 23 juillet 2014
modifiant le règlement (CE) no 2866/98 en ce qui concerne le taux de conversion de l'euro pour la Lituanie
LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l'Union européenne, et notamment son article 140, paragraphe 3,
vu la proposition de la Commission européenne,
vu l'avis de la Banque centrale européenne,
considérant ce qui suit:
(1)
Le règlement (CE) no 2866/98 du Conseil du 31 décembre 1998 concernant les taux de conversion entre l'euro et les monnaies des États membres adoptant l'euro (1) détermine ces taux de conversion à partir du 1er janvier 1999.
(2)
Conformément à l'article 4 de l'acte d'adhésion de 2003, la Lituanie est un État membre faisant l'objet d'une dérogation au sens de l'article 139, paragraphe 1, du traité sur le fonctionnement de l'Union européenne.
(3)
En vertu de la décision 2014/509/UE du Conseil du 23 juillet 2014 concernant l'adoption de l'euro par la Lituanie le 1er janvier 2015 (2), la Lituanie remplit les conditions nécessaires pour l'adoption de l'euro, et la dérogation dont elle fait l'objet est abrogée avec effet au 1er janvier 2015.
(4)
L'introduction de l'euro en Lituanie nécessite l'adoption du taux de conversion entre l'euro et le litas lituanien. Ce taux de conversion devrait être fixé à 3,45280 litas pour 1 EUR, ce qui correspond au taux central actuel du litas dans le mécanisme de change (MCE II).
(5)
Il convient dès lors de modifier le règlement (CE) no 2866/98 en conséquence,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
À l'article 1er du règlement (CE) no 2866/98, la ligne suivante est insérée entre les taux de conversion applicables au lats letton et au franc luxembourgeois:
«= 3,45280 litas lituanien».
Article 2
Le présent règlement entre en vigueur le 1er janvier 2015.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 23 juillet 2014.


Input:
REGOLAMENTO (UE) N. 842/2014 DELLA COMMISSIONE
del 4 luglio 2014
che stabilisce per il 2014 l'«elenco Prodcom» dei prodotti industriali di cui al regolamento (CEE) n. 3924/91 del Consiglio
(Testo rilevante ai fini del SEE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea,
visto il regolamento (CEE) n. 3924/91 del Consiglio, del 19 dicembre 1991, relativo ad un'indagine comunitaria sulla produzione industriale (1), in particolare l'articolo 2, paragrafo 6,
considerando quanto segue:
(1)
In virtù del regolamento (CEE) n. 3924/91 gli Stati membri devono effettuare un'indagine comunitaria sulla produzione industriale.
(2)
L'indagine sulla produzione industriale deve basarsi su un elenco di prodotti che definisce la produzione industriale oggetto di indagine.
(3)
Un elenco di prodotti è necessario per consentire il ravvicinamento tra le statistiche sulla produzione e le statistiche sul commercio estero e per assicurare la comparabilità con la nomenclatura comunitaria dei prodotti CPA.
(4)
L'elenco dei prodotti di cui al regolamento (CEE) n. 3924/91, denominato «elenco Prodcom», è comune a tutti gli Stati membri ed è necessario per poter comparare i dati tra gli Stati membri.
(5)
L'elenco Prodcom va aggiornato ed è pertanto necessario stabilire l'elenco per il 2014.
(6)
Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato del sistema statistico europeo,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
L'elenco Prodcom per il 2014 figura nell'allegato.
Articolo 2
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1o gennaio 2014.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 4 luglio 2014


Input:
RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 205/2013
af 7. marts 2013
om udvidelse af den endelige antidumpingtold, der blev indført ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 2/2012 på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina, til også at omfatte importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål afsendt fra Filippinerne, uanset om varen er angivet med oprindelse i Filippinerne eller ej, og om afslutning af undersøgelsen vedrørende den mulige omgåelse af de antidumpingforanstaltninger, der indførtes ved nævnte forordning, ved import af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål, afsendt fra Malaysia og Thailand, uanset om varen er angivet med oprindelse i Malaysia og Thailand eller ej
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 13,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
1.1. Gældende foranstaltninger
(1)
Ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 2/2012 (2) indførte Rådet en endelig antidumpingtold på 24,7 % på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina (»Kina«) for alle andre virksomheder end dem, der er nævnt i artikel 1, stk. 2, i denne forordning, på baggrund af en udløbsundersøgelse af de foranstaltninger, der blev indført ved Rådets forordning (EF) nr. 1890/2005 (3) (»den oprindelige forordning«). Disse foranstaltninger vil i det følgende blive benævnt »de gældende foranstaltninger« eller »de oprindelige foranstaltninger«, og den undersøgelse, der førte til de foranstaltninger, som blev indført ved den oprindelige forordning, vil i det følgende blive benævnt »den oprindelige undersøgelse«.
1.2. Indledning
(2)
Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at der forelå tilstrækkelige umiddelbare beviser til at indlede en undersøgelse i henhold til artikel 13, stk. 3, og artikel 14, stk. 5, i grundforordningen, og har besluttet på eget initiativ at undersøge den mulige omgåelse af de antidumpingforanstaltninger, der er indført over for importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål med oprindelse i Kina, og at gøre importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål afsendt fra Malaysia, Thailand og Filippinerne, uanset om varen er angivet med oprindelse i Malaysia, Thailand og Filippinerne eller ej, til genstand for registrering.
(3)
Undersøgelsen blev indledt den 15. juni 2012 ved Kommissionens forordning (EU) nr. 502/2012 (4) (»indledningsforordningen«).
(4)
De umiddelbare beviser, som Kommissionen rådede over, var, at det efter indførelsen af foranstaltningerne i den oprindelige undersøgelse blev fastslået, at der var sket en betydelig ændring i handelsmønstret for eksporten fra Kina, Malaysia, Thailand og Filippinerne til Unionen, for hvilken der ikke forelå nogen tilstrækkeligt gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af de foranstaltninger, der er fastsat i den oprindelige undersøgelse. Denne ændring skyldtes angiveligt omladning af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål med oprindelse i Kina via Malaysia, Thailand og Filippinerne til Unionen.
(5)
Desuden tydede beviserne på, at de afhjælpende virkninger af de gældende foranstaltninger blev undergravet, både i henseende til mængde og pris. Det fremgik af beviserne, at den øgede import fra Malaysia, Thailand og Filippinerne fandt sted til priser under den ikke-skadevoldende pris, der blev fastsat i den oprindelige undersøgelse, justeret for stigningen i omkostningerne til råmaterialer.
(6)
Endelig var der bevis for, at priserne på visse skruer, bolte og lignende varer af rustfrit stål afsendt fra Malaysia, Thailand og Filippinerne var dumpingpriser i forhold til den normale værdi, der tidligere var blevet fastsat i den oprindelige undersøgelse, justeret for stigningen i omkostningerne til råmaterialer.
1.3. Undersøgelse
(7)
Kommissionen underrettede officielt myndighederne i Kina, Malaysia, Thailand og Filippinerne, de eksporterende producenter i disse lande og de importører i Unionen, som den vidste, var berørt af sagen, samt EU-erhvervsgrenen om indledningen af undersøgelsen.
(8)
Der blev sendt fritagelsesformularer til de producenter/eksportører i Malaysia, Thailand og Filippinerne, som Kommissionen kendte, eller gennem de pågældende landes EU-missioner. Der blev sendt spørgeskemaer til producenter/eksportører i Kina, som Kommissionen kendte, eller gennem Kinas EU-mission. Der blev ligeledes sendt spørgeskemaer til kendte importører i Unionen.
(9)
De interesserede parter fik mulighed for at give deres mening til kende skriftligt og anmode om at blive hørt mundtligt inden for den frist, der er fastsat i indledningsforordningen. Alle parter blev underrettet om, at manglende samarbejdsvilje kunne medføre anvendelse af grundforordningens artikel 18 og afgørelser truffet på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.
(10)
Syv malaysiske, seks thailandske og tre filippinske producenter/eksportører og i givet fald deres forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Kina har indleveret besvarelser af fritagelsesformularerne. Bemærkninger fra to malaysiske, en thailandsk og en filippinsk virksomhed blev afvist af formelle grunde, da de pågældende virksomheder enten ikke viste sig at være producenter af den undersøgte vare eller ikke udviste samarbejdsvilje efter indgivelsen af fritagelsesformularen, eller fritagelsesformularen blev indgivet på et meget sent stadie af undersøgelsen.
(11)
Der blev indleveret udfyldte spørgeskemaer af to kinesiske eksportører og fire EU-importører/sammenslutninger af importører.
(12)
Kommissionen aflagde kontrolbesøg hos følgende virksomheder:
-
MCP Precision Sdn. Bhd. (Malaysia)
-
Sofasco Industries (M) Sdn. Bhd. (Malaysia)
-
Tigges Fastener Technology Sdn. Bhd. (Malaysia) og dennes forretningsmæssigt forbundne handelsvirksomhed Tigges Fastener Trading Sdn. Bhd. (Malaysia)
-
Tong Heer Fasteners Co. Sdn. Bhd. (Malaysia)
-
Well Union Metal Sdn. Bhd. (Malaysia) og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Taiwan: Linkwell Industry og Linkfast Industry
-
A.B.P. Stainless Steel Fastener Co., Ltd. (Thailand)
-
Dura Fasteners Co., Ltd. (Thailand)
-
Taiyo Fasteners Co., Ltd. (Thailand)
-
Tong Heer Fasteners Co., Ltd. (Thailand)
-
TPC Stainless & Steel Fasteners Co., Ltd. (Thailand) og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomheder TPC Fasteners Co. Ltd, Thai Phaisarn Fastening Co. Ltd. og Phaisarn Fastening Ltd. Part. (Thailand)
-
Multi-Tek Fastenres Inc. (Filippinerne) og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Taiwan Multi-Tek Fasteners & Parts Manufacturer Inc.
-
Phil Shin Works Corporation (Filippinerne)
-
Rosario Fasteners Corporation (Filippinerne) og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Taiwan, Lu Chu Shin Yee Works Co., Ltd.
1.4. Rapporteringsperiode og undersøgelsesperiode
(13)
Rapporteringsperioden (»RP«), dvs. den periode, for hvilken der blev foretaget prøvning vedrørende merværdi og beregninger vedrørende dumping/underbud, omfattede 12 måneder fra den 1. april 2011 til den 31. marts 2012. Undersøgelsesperioden (»UP«), dvs. den periode, for hvilken der blev foretaget analyser af ændringer i handelsmønstre og eventuel omgåelse, omfattede perioden fra indførelsen af de oprindelige foranstaltninger indtil udløbet af RP.
2. UNDERSØGELSESRESULTATER
2.1. Generelle betragtninger
(14)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 13, stk. 1, blev vurderingen af, om der forekom omgåelse, foretaget ved successivt at analysere, om der var sket en ændring i mønstret for handelen mellem Kina, de tre pågældende lande og Unionen, om denne ændring skyldtes en praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke forelå nogen tilstrækkeligt gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af tolden, om der forelå beviser for skade eller for, at virkningerne af tolden undergraves i henseende til priserne på og/eller mængderne af den undersøgte vare, og om der var bevis for dumping i forhold til de normale værdier, der blev fastslået i den oprindelige undersøgelse, om fornødent i overensstemmelse med bestemmelserne i grundforordningens artikel 2.
2.2. Den pågældende vare og den undersøgte vare
(15)
Den pågældende vare, der muligvis er genstand for omgåelse, er visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina, som i øjeblikket henhører under KN-kode 7318 12 10, 7318 14 10, 7318 15 30, 7318 15 51, 7318 15 61 og 7318 15 70 (»den pågældende vare«).
(16)
Den undersøgte vare er den samme som den pågældende vare, men afsendt fra Malaysia, Thailand og Filippinerne, uanset om den er angivet med oprindelse i Malaysia, Thailand og Filippinerne eller ej, i øjeblikket henhørende under de samme KN-koder som den pågældende vare (»den undersøgte vare«).
(17)
Det fremgik af undersøgelsen, at skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål som defineret ovenfor, der blev eksporteret fra Kina til Unionen, og skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål, der blev afsendt fra Malaysia, Thailand og Filippinerne til Unionen, har samme grundlæggende fysiske og tekniske egenskaber og samme anvendelsesformål, og de bør derfor anses for at være samme vare, jf. grundforordningens artikel 1, stk. 4.
2.3. Resultater med hensyn til Filippinerne
2.3.1. Samarbejdets omfang
(18)
Som anført i betragtning 10 ovenfor havde kun tre filippinske virksomheder (en af dem skulle senere vise sig ikke at være producent eller eksportør af den undersøgte vare), indleveret en besvaret fritagelsesformular. De samarbejdsvillige virksomheder repræsenterede således 10 % af den filippinske eksport af den undersøgte vare til Unionen i RP.
(19)
Der blev også indleveret et besvaret spørgeskema af to kinesiske producenter/eksportører, men ingen af dem var involveret i eksport til Filippinerne i UP.
(20)
Idet der tages hensyn til den forholdsvis lave grad af samarbejdsvilje blandt de filippinske og kinesiske virksomheder, måtte konklusionerne vedrørende importen af skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål fra Filippinerne til Unionen og eksporten af den pågældende vare fra Kina til Filippinerne derfor træffes på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger i overensstemmelse med artikel 18, stk. 1, i grundforordningen. Der blev derfor anvendt data fra Eurostat til at fastsætte den samlede importmængde fra Filippinerne til Unionen, og der blev anvendt kinesiske eksportstatistikker til at fastsætte den samlede eksport fra Kina til Filippinerne.
(21)
Med hensyn til de kinesiske eksportstatistikker bør det bemærkes, at statistikker over samhandelen mellem Kina og Filippinerne omfatter hele HS-koder, som er en større varegruppe end den pågældende vare og den undersøgte vare. Hvis der tages højde for den meget klare tendens, der eksisterede, kan disse data anvendes til at fastslå en ændring i handelsmønstret.
(22)
Endelig anvendtes oplysningerne fra de filippinske myndigheder som en supplerende informationskilde. Selv om disse data ikke var fuldstændige og detaljerede nok til at være det eneste grundlag for analysen, egnede de sig til krydstjek af resultaterne for handelsmønstret.
2.3.2. Ændringer i handelsmønstret
(23)
Efter indførelsen af de oprindelige foranstaltninger over for importen fra Kina er importen til Unionen af den undersøgte vare fra Filippinerne steget pludseligt og markant. Fra det laveste niveau på under 100 tons årligt i 2004-2005 steg den til over 12 000 tons i RP.
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
RP
Mængde
(tons)
69
23
1 369
6 048
7 046
5 406
15 580
14 528
12 075
Kilde: Eurostat.
(24)
Samtidig steg eksporten fra Kina til Filippinerne kraftigt i årene mellem 2004 og RP fra 1 100 tons til over 15 000 tons.
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
RP
Mængde
(tons)
1 104
2 022
2 107
3 727
3 856
7 513
11 262
15 553
15 632
Kilde: Kinesiske eksportstatistikker (Global Trade Atlas database).
(25)
Ovenstående data viser tydeligt, at importen fra Filippinerne til Unionen var ubetydelig i 2004 og 2005. Efter indførelsen af foranstaltningerne over for Kina steg importen dog pludseligt i 2006, og den erstattede mængdemæssigt delvist eksporten fra Kina til EU-markedet. Siden indførelsen af de gældende foranstaltninger har nedgangen i eksporten fra Kina til Unionen desuden været betydelig (70 %). Desuden skal det bemærkes, at de oplysninger, der er modtaget fra de filippinske myndigheder, bekræfter, at kun en lille del af importen fra Kina blev frigivet til handel i det filippinske toldområde. Det meste af importen var rettet mod de særlige økonomiske zoner.
2.3.3. Omgåelsens art
(26)
Ifølge grundforordningens artikel 13, stk. 1, skal ændringen i handelsmønstret skyldes praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke foreligger nogen tilstrækkeligt gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af tolden. Ovennævnte praksis, forarbejdning eller bearbejdning omfatter blandt andet forsendelse af den af foranstaltninger omfattede vare via tredjelande.
(27)
Det bemærkes, at de samarbejdsvillige virksomheders filippinske eksport tegnede sig for ca. 10 % af den samlede filippinske eksport til Unionen i RP. Den resterende eksport kan tilskrives de producenter, som ikke samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen, eller omladningspraksis. Denne konklusion understøttes af de oplysninger og data, som de filippinske myndigheder har leveret, navnlig oplysningerne om, at i) de fleste importerede varer fra Kina af den pågældende vare gik til særlige økonomiske zoner og ikke det filippinske toldområde, ii) antallet af ægte producenter af den af undersøgelsen omfattede vare i Filippinerne er meget begrænset.
(28)
Derfor blev det bekræftet, at der fandt omladning sted af varer med oprindelse i Kina via Filippinerne.
2.3.4. Utilstrækkeligt gyldig grund eller økonomisk begrundelse ud over indførelsen af antidumpingtolden
(29)
Undersøgelsen afdækkede ikke nogen anden gyldig grund eller økonomisk begrundelse for omladningen end undgåelse af de gældende foranstaltninger over for den pågældende vare. Der fremkom ikke nogen elementer ud over tolden, som kunne betragtes som en kompensation for de omkostninger, navnlig vedrørende transport og lastning, der er forbundet med omladning af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål fra Kina via Filippinerne.
2.3.5. Undergravning af antidumpingtoldens afhjælpende virkninger
(30)
For at vurdere, hvorvidt importen af den undersøgte vare, for så vidt angår mængder og priser, havde undergravet de afhjælpende virkninger af de gældende foranstaltninger over for den pågældende vare, blev der anvendt Eurostat-data som de bedste tilgængelige data vedrørende ikke-samarbejdsvillige filippinske virksomheders eksportmængder og -priser. De således fastsatte priser blev sammenlignet med den skadestærskel, der var blevet fastsat for EU-producenterne i den oprindelige undersøgelse. I betragtning af den væsentlige forskel mellem den oprindelige UP og RP i den aktuelle undersøgelse måtte en betydelig udvikling i de grundlæggende elementer i produktionsomkostningerne tages i betragtning. Dette afspejledes i tilpasningen af den ikke-skadevoldende pris på grundlag af stigningen i prisen på de grundlæggende råmaterialer samt i de resterende elementer i produktions- og salgsomkostningerne på grundlag af ændringer i forbrugerprisindekset i Unionen.
(31)
Stigningen i importen fra Filippinerne til Unionen fra under 100 tons i 2004 til over 12 000 tons i RP blev anset for at være betydelig med hensyn til mængder.
(32)
Sammenligningen af den justerede skadestærskel og den vejede gennemsnitlige eksportpris viste underbud.
(33)
Det konkluderedes derfor, at de afhjælpende virkninger af de gældende foranstaltninger undergraves, både i henseende til mængde og pris.
2.3.6. Bevis for dumping
(34)
Endelig blev det i overensstemmelse med grundforordningens artikel 13, stk. 1, undersøgt, om der var bevis for dumping i forhold til den normale værdi, som blev fastslået i forbindelse med den oprindelige undersøgelse.
(35)
I den oprindelige forordning blev den normale værdi fastsat på grundlag af priser i Taiwan, der i forbindelse med den undersøgelse fandtes at være et passende markedsøkonomisk referenceland for Kina. I betragtning af den væsentlige forskel mellem den oprindelige UP og RP i den aktuelle undersøgelse måtte en betydelig udvikling i de grundlæggende elementer i produktionsomkostningerne tages i betragtning. Dette afspejledes i tilpasningen af den normale værdi på grundlag af stigningen i prisen på de grundlæggende råmaterialer samt i de resterende elementer i produktions- og salgsomkostningerne på grundlag af ændringer i forbrugerprisindekset i Taiwan.
(36)
Eksportprisen fra Filippinerne var baseret på de foreliggende faktiske oplysninger, dvs. på den gennemsnitlige eksportpris på visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål i RP ifølge oplysninger fra Eurostat. De foreliggende faktiske oplysninger blev anvendt, da producenterne af den undersøgte vare i Filippinerne udviste minimal samarbejdsvilje. Den gennemsnitlige eksportpris, der anvendes i beregningen, blev krydstjekket med eksportpriserne for de to samarbejdsvillige filippinske eksportører og forekom at være i overensstemmelse med disse.
(37)
For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen blev der i form af justeringer taget behørigt hensyn til forskelle, der påvirker priserne og prissammenligneligheden, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10. Der blev således justeret for forskelle med hensyn til transport, forsikring og ikke-refusionsberettiget moms på eksportsalg i Kina. Da producenterne i Filippinerne og Kina kun udviste begrænset samarbejdsvilje, måtte justeringerne foretages på grundlag af de bedste foreliggende faktiske oplysninger. Derfor blev justeringerne for transport og forsikring baseret på omkostningerne til transport og forsikring pr. ton som fastlagt i den oprindelige undersøgelse.
(38)
Dumpingmargenen blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 11 og 12, beregnet ved at sammenligne den justerede vejede gennemsnitlige normale værdi som fastsat i den oprindelige forordning og de tilsvarende vejede gennemsnitlige eksportpriser for importen fra Filippinerne i denne undersøgelses RP, udtrykt i procent af cif-prisen, Unionens grænse, ufortoldet.
(39)
Det fremgik af sammenligningen mellem den vejede gennemsnitlige normale værdi og den vejede gennemsnitlige eksportpris, at der fandt dumping sted.
2.4. Konklusionerne vedrørende Malaysia
2.4.1. Samarbejdets omfang
(40)
Som anført i betragtning 10 ovenfor indleverede syv malaysiske virksomheder besvarede fritagelsesformularer. En af disse virksomheder forekom ikke at være producent af den undersøgte vare, mens en anden virksomhed fremsatte sine ufuldstændige svar på et sent stadie i undersøgelsen, hvilket gjorde det umuligt at supplere manglerne og efterprøve de fremlagte oplysninger og data. Derfor måtte disse to besvarede fritagelsesformularer afvises. De resterende fem samarbejdsvillige malaysiske virksomheder repræsenterede således 93 % af den malaysiske eksport af den undersøgte vare til Unionen i RP.
2.4.2. Ændring i handelsmønstret
(41)
Efter indførelsen af de oprindelige foranstaltninger over for importen fra Kina er importen til Unionen af den undersøgte vare fra Malaysia steget støt. Fra et niveau på under 2 000 tons årligt i 2004-2005 steg den til over 13 000 tons i RP.
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
RP
Mængde
(tons)
1 701
1 849
7 930
13 548
13 712
9 809
9 615
13 498
13 363
Kilde: Eurostat.
(42)
Det bør imidlertid understreges, at det efter kontrolbesøgene blev bekræftet, at denne stigning i den malaysiske eksport til Unionen kan forklares ved stigningen i den reelle produktion i Malaysia i samme periode. Samarbejdsvillige virksomheder, som konstateredes at være malaysiske producenter, der ikke var involveret i omgåelse, tegner sig for 93 % af eksporten til Unionen. Undersøgelsen viste, at kun en af disse virksomheder omladede den pågældende vare, men denne praksis vedrørte kun en lille del af dens salg og ophørte i 2009. Ingen af de samarbejdsvillige virksomheder blev anset for at være involveret i montagetransaktioner, der omfattede anvendelse af kinesiske dele eller halvfabrikata.
(43)
Under hensyn til ovenstående konkluderes det, at den øgede import fra Malaysia er begrundet i en stigning i den indenlandske produktion. Ændringen i handelsmønstret mellem Malaysia og Unionen er derfor ikke er et resultat af omgåelse.
2.5. Konklusionerne vedrørende Thailand
2.5.1. Samarbejdets omfang
(44)
Som anført i betragtning 10 ovenfor indleverede seks thailandske virksomheder besvarede fritagelsesformularer. En af disse virksomheder var ikke rede til at medvirke i den videre procedure, hvilket gjorde det umuligt at supplere manglerne og gennemføre kontrol på stedet af de indsendte oplysninger og data. Derfor blev der set bort fra svarene i denne fritagelsesformular. De resterende fem samarbejdsvillige thailandske virksomheder repræsenterede dog 67 % af den thailandske eksport af den undersøgte vare til Unionen i RP.
2.5.2. Ændringer i handelsmønstret
(45)
Efter indførelsen af de oprindelige foranstaltninger over for importen fra Kina har importen til Unionen af den undersøgte vare fra Thailand udvist følgende tendens:
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
RP
Mængde
(tons)
5 373
3 308
1 290
850
453
128
367
5 546
6 715
Kilde: Eurostat.
(46)
Analyser af eksporten fra Thailand til Unionen skal foretages på baggrund af den omstændighed, at Thailand - ligesom Kina - fra november 2005 var omfattet af Unionens antidumpingforanstaltninger (5). Disse foranstaltninger udløb i november 2010. Derpå fulgte en kraftig stigning i eksporten fra Thailand til Unionen - fra 367 tons i 2010 til mere end 5 500 tons i 2011 og over 6 700 tons i RP.
(47)
Det skal imidlertid bemærkes, at den thailandske eksport af den undersøgte vare til Unionen i RP i absolutte tal ikke er meget højere end i 2004, før antidumpingforanstaltningerne blev indført over for Kina og Thailand. I relative tal (som andel af Unionens samlede import) faldt importen fra Thailand endog fra næsten 12 % til 7 %.
(48)
Undersøgelsen afslørede ingen omladning eller montagetransaktioner, der omfattede anvendelse af kinesiske dele eller halvfabrikata. Under hensyntagen til det faktum, at eksporten fra Thailand før indførelsen af antidumpingforanstaltningerne med sikkerhed udgjordes af ægte thailandske produkter, er det vanskeligt at konkludere, at den nuværende eksport - som er tilsvarende i mængde - har en anden oprindelse. Det skal desuden understreges, at de to største thailandske producenter, der samarbejdede i forbindelse med denne undersøgelse, også indgik i den oprindelige undersøgelse af Thailand.
(49)
På baggrund af ovenstående konkluderes det, at den øgede import fra Thailand i vid udstrækning er begrundet i Thailands indenlandske produktion. Ændringen i handelsmønstret mellem Thailand og Unionen er derfor ikke er et resultat af omgåelse.
3. FORANSTALTNINGER
(50)
I betragtning af ovenstående konkluderedes det, at den endelige antidumpingtold på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål med oprindelse i Kina blev omgået ved omladning via Filippinerne som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 1.
(51)
I henhold til grundforordningens artikel 13, stk. 1, første punktum, bør de gældende foranstaltninger over for importen af den pågældende vare derfor udvides til at gælde for import af den undersøgte vare, dvs. samme vare afsendt fra Filippinerne, uanset om varen er angivet med oprindelse i Filippinerne eller ej.
(52)
På grund af den lave grad af samarbejdsvilje i forbindelse med denne undersøgelse bør de foranstaltninger, der skal udvides, være dem, der er fastsat i artikel 1, stk. 2, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 2/2012 for »alle andre virksomheder« i Kina, dvs. på nuværende tidspunkt en endelig antidumpingtold på 27,4 % af nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet.
(53)
Der bør opkræves told på den registrerede import af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål afsendt fra Filippinerne i overensstemmelse med grundforordningens artikel 13, stk. 3, og artikel 14, stk. 5, hvori det fastsættes, at alle udvidede foranstaltninger skal gælde for varer, som blev importeret til Unionen under den registrering, der blev indført ved indledningsforordningen.
4. AFSLUTNING AF UNDERSØGELSEN VEDRØRENDE IMPORTEN FRA MALAYSIA OG THAILAND
(54)
I betragtning af konklusionerne vedrørende Malaysia og Thailand bør undersøgelsen vedrørende den mulige omgåelse af antidumpingforanstaltninger over for importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål afsendt fra Malaysia og Thailand afsluttes, og den registrering af importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål afsendt fra Malaysia og Thailand, som blev indført ved indledningsforordningen, bør ophøre.
5. ANMODNINGER OM FRITAGELSE
(55)
Som forklaret i betragtning 10 indgav 16 virksomheder i Malaysia, Thailand og Filippinerne udfyldte fritagelsesformularer med anmodning om fritagelse fra de mulige udvidede foranstaltninger, jf. artikel 13, stk. 4, i grundforordningen.
(56)
De malaysiske og thailandske virksomheders anmodninger om fritagelse blev ikke vurderet, da foranstaltningerne ikke er udvidet for disse to landes vedkommende.
(57)
Det konstateredes, at en af de tre filippinske virksomheder, der anmodede om fritagelse, ikke producerede og eksporterede den af undersøgelsen omfattede vare i UP, og der kunne ikke drages nogen konklusioner om arten af dens aktiviteter. Denne virksomhed kan derfor ikke indrømmes fritagelse på nuværende tidspunkt. Hvis det efter udvidelsen af de gældende antidumpingforanstaltninger skulle vise sig, at betingelserne i grundforordningens artikel 11, stk. 4, og artikel 13, stk. 4, er opfyldt, kan virksomheden dog anmode om at få taget sin situation op til fornyet overvejelse.
(58)
Efter kontrolbesøgene blev det bekræftet, at de resterende to filippinske eksporterende producenter var ægte. Det konkluderes derfor, at de ikke var involveret i omgåelse, hvorfor der kan indrømmes fritagelser til disse virksomheder.
(59)
Det vurderes, at der er behov for særlige foranstaltninger i dette tilfælde for at sikre hensigtsmæssig anvendelse af sådanne fritagelser. En af disse særlige foranstaltninger er, at der for medlemsstaternes toldmyndigheder skal fremlægges en gyldig handelsfaktura, som skal opfylde de krav, der er fastsat i bilaget til denne forordning. Import, der ikke er ledsaget af en sådan faktura, er omfattet af den udvidede antidumpingtold.
(60)
Andre filippinske producenter, som ikke gav sig til kende i forbindelse med denne procedure og ikke eksporterede den undersøgte vare i UP, og som påtænker at indgive en anmodning om fritagelse fra den udvidede antidumpingtold i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 4, og artikel 13, stk. 4, vil skulle udfylde en fritagelsesformular, så Kommissionen kan vurdere en sådan anmodning. Kommissionen vil normalt også aflægge kontrolbesøg på stedet. Når betingelserne i grundforordningens artikel 11, stk. 4, og artikel 13, stk. 4, er opfyldt, kan der indrømmes fritagelse. Hvor en fritagelse er berettiget, kan Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg ved beslutning tillade fritagelse af import fra virksomheder, der ikke omgår de ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 2/2012 indførte antidumpingforanstaltninger, fra den udvidede told i henhold til denne forordning.
6. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER
(61)
Alle interesserede parter blev underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, der førte til ovennævnte konklusioner, og blev opfordret til at fremsætte bemærkninger. Efter fremlæggelsen af oplysninger er der ikke modtaget nogen bemærkninger -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Den endelige antidumpingtold for »alle andre virksomheder« i Kina, som blev indført ved artikel 1, stk. 2, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 2/2012 på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina, udvides hermed til at omfatte importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål afsendt fra Filippinerne, uanset om varen er angivet med oprindelse i Filippinerne eller ej, i øjeblikket henhørende under KN-kode ex 7318 12 10, ex 7318 14 10, ex 7318 15 30, ex 7318 15 51, ex 7318 15 61 og ex 7318 15 70 (Taric-kode 7318121011, 7318121091, 7318141011, 7318141091, 7318153011, 7318153061, 7318153081, 7318155111, 7318155161, 7318155181, 7318156111, 7318156161, 7318156181, 7318157011, 7318157061 og 7318157081), bortset fra varer, der er fremstillet af nedennævnte virksomheder:
Virksomhed
Taric-tillægskode
Multi-Tek Fasteners Inc, Clark Freeport Zone, Pampanga, Filippinerne
B355
Rosario Fasteners Corporation, Cavite Economic Area, Filippinerne
B356
2. Anvendelsen af fritagelser, som er blevet indrømmet de virksomheder, der er udtrykkeligt nævnt i stk. 1, eller som Kommissionen har givet tilladelse til, jf. artikel 3, stk. 2, er betinget af, at der over for medlemsstaternes toldmyndigheder fremlægges en gyldig handelsfaktura, der overholder kravene i bilaget. Hvis en sådan faktura ikke fremlægges, finder den ved stk. 1 indførte antidumpingtold anvendelse.
3. Den i medfør af stk. 1 udvidede told opkræves på import afsendt fra Filippinerne, uanset om den er angivet med oprindelse i Filippinerne eller ej, der er registreret i overensstemmelse med artikel 2 i forordning (EU) nr. 502/2012 samt artikel 13, stk. 3, og artikel 14, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1225/2009, med undtagelse af varer, som er fremstillet af de i stk. 1 opførte virksomheder.
4. De gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
Undersøgelsen vedrørende den mulige omgåelse af de antidumpingforanstaltninger, der indførtes ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 2/2012 på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina, ved import af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af rustfrit stål afsendt fra Malaysia og Thailand, uanset om varen er angivet med oprindelse i Malaysia og Thailand eller ej, afsluttes hermed.
Artikel 3
1. Anmodninger om fritagelse for den ved artikel 1 udvidede told indgives skriftligt på et af Den Europæiske Unions officielle sprog og underskrives af en person, der har beføjelse til at repræsentere den anmodende enhed. Anmodningen sendes til følgende adresse:
Europa-Kommissionen
Generaldirektoratet for Handel
Direktorat H
Kontor: N-105 08/20
1049 Bruxelles
Belgien
Fax (32 2) 2956505
2. I overensstemmelse med artikel 13, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1225/2009 kan Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg ved en afgørelse give tilladelse til, at import fra virksomheder, der ikke omgår de ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 2/2012 indførte antidumpingforanstaltninger, fritages for den ved artikel 1 udvidede told.
Artikel 4
Det pålægges herved toldmyndighederne at ophøre med den registrering af importen, som blev indført i henhold til artikel 2 i forordning (EU) nr. 502/2012.
Artikel 5
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 7. marts 2013.


Input:
ΚΑΝΟΝΙΣΜΌΣ (ΕΕ) αριθ. 1396/2013 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΉΣ
της 17ης Δεκεμβρίου 2013
περί θεσπίσεως απαγόρευσης της αλιείας ιππόγλωσσας Γροιλανδίας στη ζώνη NAFO 3LMNO από σκάφη που φέρουν σημαία Ισπανίας
Η ΕΥΡΩΠΑΪΚΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ,
Έχοντας υπόψη τη Συνθήκη για τη λειτουργία της Ευρωπαϊκής Ένωσης,
Έχοντας υπόψη τον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 1224/2009 του Συμβουλίου, της 20ής Νοεμβρίου 2009, περί θεσπίσεως κοινοτικού συστήματος ελέγχου της τήρησης των κανόνων της κοινής αλιευτικής πολιτικής (1), και ιδίως το άρθρο 36 παράγραφος 2,
Εκτιμώντας τα ακόλουθα:
(1)
Ο κανονισμός (ΕΕ) αριθ. 40/2013 του Συμβουλίου, της 21ης Ιανουαρίου 2013, για τον καθορισμό, για το 2013, των αλιευτικών δυνατοτήτων που διατίθενται στα ύδατα ΕΕ, και σε σκάφη ΕΕ, σε ορισμένα ύδατα που δεν ανήκουν στην ΕΕ, για ορισμένα αποθέματα ιχθύων και ομάδες αποθεμάτων ιχθύων που αποτελούν αντικείμενο διεθνών διαπραγματεύσεων ή συμφωνιών (2), καθορίζει ποσοστώσεις για το 2013.
(2)
Σύμφωνα με τις πληροφορίες που έλαβε η Επιτροπή, τα αλιεύματα του αποθέματος το οποίο αναφέρεται στο παράρτημα του παρόντος κανονισμού, από σκάφη τα οποία φέρουν τη σημαία ή είναι νηολογημένα στο κράτος μέλος που αναφέρεται σε αυτό, έχουν εξαντλήσει την ποσόστωση που έχει διατεθεί για το 2013.
(3)
Ως εκ τούτου, είναι αναγκαία η απαγόρευση των αλιευτικών δραστηριοτήτων για το εν λόγω απόθεμα,
ΕΞΕΔΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ:
Άρθρο 1
Εξάντληση ποσόστωσης
Η αλιευτική ποσόστωση που διατέθηκε στο κράτος μέλος το οποίο αναφέρεται στο παράρτημα του παρόντος κανονισμού, σχετικά με το απόθεμα που αναφέρεται σε αυτό για το 2013, θεωρείται ότι έχει εξαντληθεί από την ημερομηνία που καθορίζεται στο εν λόγω παράρτημα.
Άρθρο 2
Απαγορεύσεις
Οι αλιευτικές δραστηριότητες για το απόθεμα που αναφέρεται στο παράρτημα του παρόντος κανονισμού από σκάφη που φέρουν τη σημαία ή είναι νηολογημένα στο κράτος μέλος το οποίο αναφέρεται σε αυτό απαγορεύονται από την ημερομηνία που καθορίζεται στο εν λόγω παράρτημα. Απαγορεύεται ειδικότερα η διατήρηση επί του σκάφους, η μετατόπιση, η μεταφόρτωση ή η εκφόρτωση ιχθύων από το εν λόγω απόθεμα οι οποίοι έχουν αλιευθεί από τα σκάφη αυτά μετά την εν λόγω ημερομηνία.
Άρθρο 3
Έναρξη ισχύος
Ο παρών κανονισμός αρχίζει να ισχύει την επομένη της δημοσίευσής του στην Επίσημη Εφημερίδα της Ευρωπαϊκής Ένωσης.
Ο παρών κανονισμός είναι δεσμευτικός ως προς όλα τα μέρη του και ισχύει άμεσα σε κάθε κράτος μέλος.
Βρυξέλλες, 17 Δεκεμβρίου 2013.


Input:
REGLAMENTO DE EJECUCIÓN (UE) 2015/418 DE LA COMISIÓN
de 12 de marzo de 2015
que modifica el Reglamento de Ejecución (UE) no 540/2011 en lo relativo a las condiciones de aprobación de la sustancia activa acetato de Z-13-hexadecen-11-in-1-ilo
(Texto pertinente a efectos del EEE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea,
Visto el Reglamento (CE) no 1107/2009 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 21 de octubre de 2009, relativo a la comercialización de productos fitosanitarios y por el que se derogan las Directivas 79/117/CEE y 91/414/CEE del Consejo (1), y, en particular, su artículo 13, apartado 2, letra c),
Considerando lo siguiente:
(1)
La sustancia activa acetato de Z-13-hexadecen-11-in-1-ilo fue incluida en el anexo I de la Directiva 91/414/CEE del Consejo (2) por la Directiva 2008/127/CE de la Comisión (3), de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 24 ter del Reglamento (CE) no 2229/2004 de la Comisión (4). Desde la sustitución de la Directiva 91/414/CEE por el Reglamento (CE) no 1107/2009, esta sustancia se considera aprobada con arreglo a dicho Reglamento y está incluida en la parte A del anexo del Reglamento de Ejecución (UE) no 540/2011 de la Comisión (5).
(2)
De conformidad con el artículo 25 bis del Reglamento (CE) no 2229/2004, la Autoridad Europea de Seguridad Alimentaria, en lo sucesivo «la Autoridad», presentó a la Comisión su dictamen sobre el proyecto de informe de revisión del acetato de Z-13-hexadecen-11-in-1-ilo (6) el 18 de diciembre de 2013. La Autoridad comunicó al notificante su dictamen sobre el acetato de Z-13-hexadecen-11-in-1-ilo.
(3)
La Comisión invitó al notificante a presentar observaciones sobre el proyecto de informe de revisión del acetato de Z-13-hexadecen-11-in-1-ilo. Los Estados miembros y la Comisión revisaron el proyecto de informe de revisión y el punto de vista de la Autoridad en el marco del Comité Permanente de Vegetales, Animales, Alimentos y Piensos, documentación que ultimaron el 12 de octubre de 2014 como informe de revisión de la Comisión relativo al acetato de Z-13-hexadecen-11-in-1-ilo.
(4)
Se confirma que la sustancia activa acetato de Z-13-hexadecen-11-in-1-ilo debe considerarse aprobada con arreglo al Reglamento (CE) no 1107/2009.
(5)
De conformidad con el artículo 13, apartado 2, del Reglamento (CE) no 1107/2009, leído en relación con su artículo 6, y a la luz de los conocimientos científicos y técnicos actuales, es necesario modificar las condiciones de aprobación del acetato de Z-13-hexadecen-11-in-1-ilo. En particular, conviene solicitar información confirmatoria complementaria.
(6)
Procede, por tanto, modificar en consecuencia el anexo del Reglamento de Ejecución (UE) no 540/2011.
(7)
Las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité Permanente de Vegetales, Animales, Alimentos y Piensos.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
Modificación del Reglamento de Ejecución (UE) no 540/2011
La parte A del anexo del Reglamento de Ejecución (UE) no 540/2011 queda modificada con arreglo a lo dispuesto en el anexo del presente Reglamento.
Artículo 2
Entrada en vigor
El presente Reglamento entrará en vigor el vigésimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 12 de marzo de 2015.


Input:
DURCHFÜHRUNGSVERORDNUNG (EU) Nr. 641/2014 DER KOMMISSION
vom 16. Juni 2014
mit Durchführungsbestimmungen zur Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates mit Vorschriften über Direktzahlungen an Inhaber landwirtschaftlicher Betriebe im Rahmen von Stützungsregelungen der Gemeinsamen Agrarpolitik
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf die Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 17. Dezember 2013 mit Vorschriften über Direktzahlungen an Inhaber landwirtschaftlicher Betriebe im Rahmen von Stützungsregelungen der Gemeinsamen Agrarpolitik und zur Aufhebung der Verordnung (EG) Nr. 637/2008 des Rates und der Verordnung (EG) Nr. 73/2009 des Rates (1), insbesondere auf Artikel 24 Absatz 11, Artikel 31 Absatz 2, Artikel 34 Absatz 5, Artikel 39 Absatz 4, Artikel 43 Absatz 13, Artikel 45 Absatz 7, Artikel 55 Absatz 2, Artikel 57 Absatz 4 und Artikel 67 Absatz 3,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Gemäß Artikel 24 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 und den Artikeln 20 und 21 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 der Kommission (2) können Betriebsinhaber im Falle des Verkaufs oder der Verpachtung ihres Betriebs Verträge unterzeichnen, mit denen sie zuzuweisende Zahlungsansprüche oder das Recht zum Erhalt von Zahlungsansprüchen übertragen können. Für diese besonderen Fälle sollten, insbesondere hinsichtlich der Anträge auf Zuweisung von Zahlungsansprüchen, Durchführungsbestimmungen festgelegt werden.
(2)
Für die Zwecke von Artikel 25 Absatz 2, Artikel 26 und Artikel 40 Absätze 2 und 3 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 müssen Vorschriften für die Berechnung des Werts der Zahlungsansprüche festgelegt werden, die zuzuweisen sind im Fall der Übertragung eines Betriebs durch Vererbung an einen anderen Betriebsinhaber, der beabsichtigt, die landwirtschaftliche Tätigkeit in dem Betrieb fortzusetzen, und der selbst im ersten Jahr der Anwendung der Basisprämienregelung Recht auf die Zuweisung von Zahlungsansprüchen hat.
(3)
Für die ordnungsgemäße Verwaltung der Basisprämienregelung ist es angezeigt, Vorschriften für die Mitteilungen von Übertragungen von Zahlungsansprüchen festzulegen, die die Betriebsinhaber an die nationalen Behörden zu übermitteln haben.
(4)
Da die nationale oder die regionale Reserve gemäß Artikel 31 Absatz 1 Buchstaben a und b der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 aus ungenutzten Zahlungsansprüchen aufgefüllt wird, muss ein Zeitpunkt festgesetzt werden, nach dem die ungenutzten Zahlungsansprüche, einschließlich derjenigen Zahlungsansprüche, die nicht aktiviert wurden oder die aus anderen Gründen nicht zu Zahlungen geführt haben, an die Reserve zurückfallen.
(5)
Gemäß Artikel 43 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 können die Mitgliedstaaten beschließen, spezifische Verpflichtungen oder Zertifizierungssysteme als dem Klima- und Umweltschutz förderliche gleichwertige Methoden anzuwenden. Um eine rechtzeitige und wirksame Bewertung der mit diesen Verpflichtungen oder Zertifizierungssystemen verbundenen Praktiken zu gewährleisten, sollten Verfahrensvorschriften für die Mitteilungen und die Bewertung durch die Kommission festgelegt werden.
(6)
Gemäß Artikel 45 Absatz 3 Unterabsatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 gilt auf Betriebsebene keine Umwandlungsverpflichtung, wenn die Flächen mit Dauergrünland als Absolutwert innerhalb bestimmter Grenzen beibehalten werden. Diese Grenzen müssen festgesetzt werden.
(7)
Gemäß Artikel 55 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 werden Beschlüsse gemäß Artikel 53 Absatz 4 und Absatz 6 Buchstabe a von der Kommission genehmigt. Daher sollten Verfahrensvorschriften für die Bewertung und Genehmigung durch die Kommission festgelegt werden.
(8)
Gemäß Artikel 57 Absatz 4 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 erlässt die Kommission Durchführungsrechtsakte zur Festlegung von Vorschriften über das Verfahren für die Genehmigung der Flächen und Zulassung der Sorten im Hinblick auf die Gewährung der kulturspezifischen Zahlung für Baumwolle. Nach dem Subsidiaritätsprinzip sollten diese Vorschriften auf die Festsetzung einer Frist für den Abschluss dieses Verfahrens begrenzt werden, während die Mitgliedstaaten für die Festlegung der ausführlichen Verfahrensvorschriften zuständig sind.
(9)
Es sollte festgelegt werden, welche Informationen die Mitgliedstaaten den Erzeugern in Bezug auf diese Genehmigung mitzuteilen haben. Um sicherzustellen, dass die Erzeuger rechtzeitig unterrichtet werden, sollte eine Frist für diese Mitteilungen festgesetzt werden.
(10)
Zur Überwachung der ordnungsgemäßen Anwendung der in der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 festgelegten Vorschriften über die Flexibilität zwischen den Säulen müssen bestimmte Verpflichtungen für die Mitteilung von Informationen festgelegt werden, die die Mitgliedstaaten über ihre gemäß Artikel 14 der genannten Verordnung gefassten Beschlüsse zu übermitteln haben.
(11)
Zur Festsetzung der finanziellen Obergrenzen gemäß der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 und zur Überprüfung der Einhaltung dieser Obergrenzen müssen bestimmte Verpflichtungen für die Mitteilung insbesondere der Informationen festgelegt werden, die die Mitgliedstaaten über ihre gemäß Artikel 22 Absätze 2 und 3, Artikel 42 Absatz 1, Artikel 49 Absatz 1 und Artikel 51 Absatz 1 der genannten Verordnung gefassten Beschlüsse zu übermitteln haben.
(12)
Im Interesse der Effizienz empfiehlt es sich vorzusehen, dass die Mitteilungen gemäß der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013, der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 und der vorliegenden Verordnung nach Maßgabe der Verordnung (EG) Nr. 792/2009 der Kommission (3) vorgenommen werden.
(13)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ausschusses für Direktzahlungen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
KAPITEL 1
GELTUNGSBEREICH UND ALLGEMEINE GRUNDSÄTZE
Artikel 1
Geltungsbereich
Diese Verordnung enthält Durchführungsbestimmungen zur Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 in Bezug auf die
a)
allgemeinen Bestimmungen über Direktzahlungen;
b)
Basisprämienregelung;
c)
Zahlungen an Betriebsinhaber, die dem Klima- und Umweltschutz förderliche Landbewirtschaftungsmethoden anwenden;
d)
fakultative gekoppelte Stützung;
e)
kulturspezifischen Zahlungen für Baumwolle;
f)
Mitteilungen durch die Mitgliedstaaten.
Artikel 2
Allgemeine Grundsätze
Die Mitgliedstaaten führen die vorliegende Verordnung nach objektiven Kriterien unter Gewährleistung der Gleichbehandlung der Betriebsinhaber und unter Vermeidung von Markt- und Wettbewerbsverzerrungen durch und fördern gleichzeitig die nachhaltige Bewirtschaftung der Ressourcen und den Klimaschutz.
KAPITEL 2
BASISPRÄMIENREGELUNG
ABSCHNITT 1
Erstzuweisung der Zahlungsansprüche
Artikel 3
Antrag auf Zuweisung von Zahlungsansprüchen im Fall des Verkaufs oder der Verpachtung in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 24 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013
Im Fall des Verkaufs oder der Verpachtung in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 24 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 beantragt der Käufer bzw. der Pächter die Zuweisung der Zahlungsansprüche. Der Antrag enthält folgende Angaben:
a)
Angaben zum Kauf- bzw. Pachtvertrag, einschließlich der betreffenden Vertragsklausel und/oder, auf Verlangen des Mitgliedstaats, einer Kopie des Vertrags;
b)
Angaben zur Identifizierung des Betriebsinhabers, der das Recht auf Erhalt von Zahlungsansprüchen auf den Käufer oder Pächter übertragen hat, sofern verfügbar mit der eindeutigen Identifizierung des Begünstigten gemäß Artikel 8 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 640/2014 der Kommission (4).
Darüber hinaus fordern die Mitgliedstaaten vom Käufer oder Pächter alle Informationen an, die erforderlich sind, um die Anwendung des Artikels 60 der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates (5) zu überprüfen.
Artikel 4
Antrag auf Zuweisung von Zahlungsansprüchen im Fall des Verkaufs in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 20 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014
(1) Im Fall des Verkaufs in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 20 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 beantragt der Verkäufer die Zuweisung der Zahlungsansprüche vorbehaltlich dieser Klausel. Der Antrag enthält folgende Angaben:
a)
Angaben zum Kaufvertrag, einschließlich der betreffenden Vertragsklausel und/oder, auf Verlangen des Mitgliedstaats, einer Kopie des Kaufvertrags;
b)
die unter diese Vertragsklausel fallenden beihilfefähigen Hektarflächen;
c)
Angaben zur Identifizierung des Betriebsinhabers, auf den gemäß dieser Klausel übertragen wird, sofern verfügbar mit der eindeutigen Identifizierung des Begünstigten gemäß Artikel 8 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 640/2014.
(2) Ein Mitgliedstaat kann dem Käufer erlauben, die Zuweisung der Zahlungsansprüche im Namen des Verkäufers zu beantragen. In diesem Fall überprüft der Mitgliedstaat, dass der Verkäufer den Käufer zu diesem Antrag ermächtigt hat.
Artikel 5
Antrag auf Zuweisung von Zahlungsansprüchen im Fall der Verpachtung in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 21 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014
(1) Im Fall der Verpachtung in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 21 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 beantragt der Verpächter die Zuweisung der Zahlungsansprüche vorbehaltlich dieser Klausel. Der Antrag enthält folgende Angaben:
a)
Angaben zum Pachtvertrag, einschließlich der betreffenden Vertragsklausel und/oder, auf Verlangen des Mitgliedstaats, einer Kopie des Pachtvertrags;
b)
die unter diese Vertragsklausel fallenden beihilfefähigen Hektarflächen;
c)
Angaben zur Identifizierung des Betriebsinhabers, auf den gemäß dieser Klausel übertragen wird, sofern verfügbar mit der eindeutigen Identifizierung des Begünstigten gemäß Artikel 8 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 640/2014.
(2) Ein Mitgliedstaat kann dem Pächter erlauben, die Zuweisung der Zahlungsansprüche im Namen des Verpächters zu beantragen. In diesem Fall überprüft der Mitgliedstaat, dass der Verpächter den Pächter zu diesem Antrag ermächtigt hat.
Artikel 6
Wert von Zahlungsansprüchen im Fall der Vererbung
(1) In Mitgliedstaaten, die Artikel 25 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 anwenden und in denen ein Betriebsinhaber - zusätzlich zum Recht auf Erhalt von Zahlungsansprüchen gemäß Artikel 14 Absatz 1 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 - gemäß Artikel 24 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 zum Erhalt von Zahlungsansprüchen berechtigt ist, wird der gemäß Artikel 26 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 festzusetzende Wert seiner Zahlungsansprüche unter Berücksichtigung der Summe der Daten für 2014 berechnet, die sich auf seinen ursprünglichen Betrieb und auf den geerbten Betrieb oder einen Teil des geerbten Betriebs beziehen.
(2) In Mitgliedstaaten, die Artikel 40 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 anwenden und in denen ein Betriebsinhaber - zusätzlich zum Recht auf Erhalt von Zahlungsansprüchen gemäß Artikel 14 Absatz 1 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 - gemäß Artikel 39 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 zum Erhalt von Zahlungsansprüchen berechtigt ist, basiert der gemäß Artikel 40 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 festzusetzende Wert seiner Zahlungsansprüche auf der Summe der Daten für das betreffende Jahr, die sich auf seinen ursprünglichen Betreib und den geerbten Betrieb oder einen Teil des geerbten Betriebs beziehen.
ABSCHNITT 2
Aktivierung und Übertragung von Zahlungsansprüchen
Artikel 7
Aktivierung von Zahlungsansprüchen im Fall des Verkaufs oder der Verpachtung in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 24 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 oder der Artikel 20 und 21 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014
(1) Im Fall des Verkaufs oder der Verpachtung in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 24 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 ist der erste Antrag des Käufers oder Pächters auf eine Zahlung im Rahmen der Basisprämienregelung in demselben Jahr zu stellen wie der Antrag auf Zuweisung von Zahlungsansprüchen gemäß Artikel 3 der vorliegenden Verordnung.
(2) Im Fall des Verkaufs in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 20 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 fügt der Käufer seinem ersten Antrag auf eine Zahlung im Rahmen der Basisprämienregelung die Einzelheiten zum Kaufvertrag mit Angabe der betreffenden Vertragsklausel und/oder, auf Verlangen des Mitgliedstaats, eine Kopie des Kaufvertrags bei. Dieser Antrag ist in demselben Jahr zu stellen wie der Antrag auf Zuweisung von Zahlungsansprüchen gemäß Artikel 4 der vorliegenden Verordnung.
(3) Im Fall der Verpachtung in Anwendung einer Vertragsklausel gemäß Artikel 21 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 fügt der Pächter seinem ersten Antrag auf eine Zahlung im Rahmen der Basisprämienregelung die Einzelheiten zum Pachtvertrag mit Angabe der betreffenden Vertragsklausel und/oder, auf Verlangen des Mitgliedstaats, eine Kopie des Pachtvertrags bei. Dieser Antrag ist in demselben Jahr zu stellen wie der Antrag auf Zuweisung von Zahlungsansprüchen gemäß Artikel 5 der vorliegenden Verordnung.
Artikel 8
Mitteilung von Übertragungen
(1) Im Fall der Übertragung gemäß Artikel 34 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 teilt der Übertragende der zuständigen Behörde die Übertragung innerhalb einer vom Mitgliedstaat festzusetzenden Frist mit.
(2) Erhebt die zuständige Behörde keine Einwände gegen die Übertragung, findet diese wie in der Mitteilung angegeben statt. Die zuständige Behörde kann nur dann Einwände gegen eine Übertragung erheben, wenn diese nicht gemäß der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013, der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 und der vorliegenden Verordnung erfolgt. Die zuständige Behörde teilt dem Übertragenden ihre Einwände baldmöglichst mit.
ABSCHNITT 3
Nationale oder regionale Reserven
Artikel 9
Rückfluss in die nationale Reserve oder in die regionalen Reserven
(1) Für die Zwecke des Artikels 31 Absatz 1 Buchstabe a oder b der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 gelten nicht genutzte Zahlungsansprüche - außer in Fällen höherer Gewalt oder außergewöhnlicher Umstände - als in die nationale Reserve oder in die regionalen Reserven zurückgeflossen am Tag nach Ablauf der Frist, die die Kommission auf Basis des Artikels 78 Buchstabe b der Verordnung (EU) Nr. 1306/2013 für die Änderung des einzigen Antrags im Rahmen der Basisprämienregelung in dem Kalenderjahr, in dem der in Artikel 31 Absatz 1 Buchstabe a oder b der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 genannte Zeitraum abläuft, festsetzt.
(2) Die Mitgliedstaaten, die regionale Reserven gemäß Artikel 30 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 einrichten, wenden die Vorschriften für den Rückfluss nicht genutzter Zahlungsansprüche auf regionaler Ebene an.
KAPITEL 3
ÖKOLOGISIERUNG
Artikel 10
Verfahren für die Mitteilung und die Bewertung der unter die besonderen Verpflichtungen oder die Zertifizierungssysteme fallenden Methoden
(1) . Die Mitteilungen gemäß Artikel 43 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 sind im Fall der Anwendung im Jahr 2015 bis zum 1. August 2014 und im Fall der Anwendung nach 2015 bis zum 1. Juli vor dem Jahr der Anwendung zu übermitteln.
Diese Mitteilungen können einmal im Jahr geändert werden, unter der Voraussetzung, dass die Kommission bis zum 1. Juli vor dem Jahr, in dem die Änderung angewendet wird, hiervor unterrichtet wird.
(2) In Bezug auf die Verpflichtungen gemäß Artikel 43 Absatz 3 Buchstabe a der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 sind in den Mitteilungen an die Kommission die unter die Verpflichtung fallenden Methoden deutlich zu beschreiben und ist anzugeben, welchen der in Artikel 43 Absatz 2 der genannten Verordnung aufgeführten Methoden sie gleichwertig sind und durch welche der in Anhang IX derselben Verordnung aufgeführten gleichwertigen Methoden sie als abgedeckt gelten. Diese Mitteilungen verweisen auch auf die jeweiligen Verpflichtungen aus dem der Kommission gemäß Artikel 10 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1305/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates (6) vorgelegten oder von der Kommission gemäß Artikel 18 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 1698/2005 des Rates (7) angenommenen Programm zur Entwicklung des ländlichen Raums.
(3) In Bezug auf die Zertifizierungssysteme gemäß Artikel 43 Absatz 3 Buchstabe b der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 sind in den Mitteilungen an die Kommission die unter das Zertifizierungssystem fallenden Methoden deutlich zu beschreiben und ist anzugeben, welchen der in Artikel 43 Absatz 2 der genannten Verordnung aufgeführten Methoden sie gleichwertig sind und durch welche der in Anhang IX derselben Verordnung aufgeführten gleichwertigen Methoden sie als abgedeckt gelten.
(4) Gelangt die Kommission bei ihrer Bewertung zu dem Schluss, dass die mitgeteilten Methoden im Rahmen der besonderen Verpflichtungen oder Zertifizierungssysteme nicht unter das Verzeichnis in Anhang IX der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 fallen, so unterrichtet sie den Mitgliedstaat innerhalb von drei Monaten nach Erhalt der Mitteilung davon. Der Mitgliedstaat kann innerhalb eines Monats nach Erhalt des Bescheids der Kommission zusätzliche Informationen übermitteln. Der in Artikel 43 Absatz 8 Unterabsatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 vorgesehene Durchführungsrechtsakt wird innerhalb von sieben Monaten nach Erhalt der ursprünglichen Mitteilung erlassen.
Artikel 11
Grenzen für die Erhaltung von Flächen mit Dauergrünland als Absolutwert
Die in Artikel 45 Absatz 3 Unterabsatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 genannten Grenzen für die Bewertung der Beibehaltung von Flächen mit Dauergrünland als Absolutwert bestehen in einer Verringerung der Flächen mit Dauergrünland gemäß Artikel 45 Absatz 2 Buchstabe a der genannten Verordnung um höchstens 0,5 %.
KAPITEL 4
GEKOPPELTE STÜTZUNG
ABSCHNITT 1
Fakultative gekoppelte Stützung
Artikel 12
Verfahren für die Bewertung und die Genehmigung der in Artikel 55 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 genannten Beschlüsse
Die Kommission bewertet die in Artikel 55 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 genannten Beschlüsse auf ihre Übereinstimmung mit der genannten Verordnung, insbesondere mit Blick auf den Nachweis einer der in Artikel 55 Absatz 1 genannten Erfordernisse, und auf ihre Übereinstimmung mit der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014.
Ist die Kommission der Auffassung, dass sie aus den von einem Mitgliedstaat übermittelten Informationen nicht folgern werden kann, dass die Bedingungen gemäß Absatz 1 erfüllt sind, so fordert sie den Mitgliedstaat auf, zusätzliche Informationen zu übermitteln oder seinen Beschluss zu überprüfen.
Die Kommission erlässt innerhalb von vier Monaten nach Erhalt aller erforderlichen Informationen einen Durchführungsrechtsakt zur Genehmigung oder Ablehnung des Beschlusses eines Mitgliedstaats.
ABSCHNITT 2
Kulturspezifische Zahlung für Baumwolle
Artikel 13
Verfahren für die Genehmigung der Flächen und die Zulassung der Sorten
Das Verfahren für die Genehmigung der Flächen und die Zulassung der Sorten für die Zwecke der kulturspezifischen Zahlung für Baumwolle gemäß Artikel 57 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 ist bis zum 31. Januar jedes Jahres für die Aussaat in dem betreffenden Jahr abzuschließen.
Artikel 14
Mitteilungen an die Erzeuger
(1) Die Mitgliedstaaten teilen den Baumwollerzeugern jeweils vor dem 1. März jedes Jahres folgende Informationen für die Aussaat in diesem Jahr mit:
a)
die zur Aussaat zugelassenen Sorten;
b)
die Kriterien für die Genehmigung von Flächen für die Baumwollerzeugung, die sie gemäß Artikel 56 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 festgelegt haben;
c)
die Mindestpflanzdichte gemäß Artikel 58 der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014;
d)
die erforderlichen Anbaumethoden.
(2) Wird die Genehmigung für eine Sorte entzogen, so teilen die Mitgliedstaaten den Erzeugern dies vor dem 1. März für die Aussaat des folgenden Jahres mit.
KAPITEL 5
VORSCHRIFTEN FÜR MITTEILUNGEN
Artikel 15
Mitteilungen, betreffend die Flexibilität zwischen den Säulen
(1) Die Informationen, die der Kommission gemäß Artikel 14 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 und gemäß Artikel 136a Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 73/2009 des Rates (8) mitzuteilen sind, sind für jedes Kalenderjahr bis 2019 in Form von jährlichen Prozentsätzen der in Artikel 14 Absatz 1 Unterabsatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 und in Artikel 136a Absatz 1 Unterabsatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 73/2009 genannten jährlichen nationalen Obergrenzen anzugeben.
(2) Die Informationen, die der Kommission gemäß Artikel 14 Absatz 2 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 und gemäß Artikel 136a Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 73/2009 mitzuteilen sind, sind für jedes Haushaltsjahr bis 2020 in Form von jährlichen Prozentsätzen der in Artikel 14 Absatz 2 Unterabsatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 und in Artikel 136a Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 73/2009 vorgesehenen jährlichen Mittelzuweisungen für die Förderung von Maßnahmen im Rahmen der Programmplanung für die Entwicklung des ländlichen Raums anzugeben.
Artikel 16
Mitteilung über die Anhebung der Obergrenze für die Basisprämienregelung gemäß Artikel 22 Absätze 2 und 3 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013
Teilt ein Mitgliedstaat der Kommission seine Beschlüsse gemäß Artikel 22 Absatz 2 oder 3 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 mit, so sind diese Informationen der Kommission für jedes Kalenderjahr bis 2020 in Form von Prozentsätzen der in Anhang II der genannten Verordnung festgesetzten jährlichen nationalen Obergrenzen zu übermitteln, abzüglich des Betrags, der sich aus der Anwendung des Artikels 47 Absatz 1 der genannten Verordnung ergibt.
Artikel 17
Finanzielle Zuweisungen im Rahmen der Umverteilungsprämie, im Rahmen der Zahlung für Gebiete mit naturbedingten Nachteilen und im Rahmen der Zahlung an Junglandwirte
Teilt ein Mitgliedstaat der Kommission seine Beschlüsse gemäß Artikel 42 Absatz 1, Artikel 49 Absatz 1 und Artikel 51 Absatz 1 der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013 mit, so sind diese Informationen der Kommission für jedes Kalenderjahr bis 2020 in Form von Prozentsätzen der in Anhang II der genannten Verordnung festgesetzten jährlichen nationalen Obergrenzen zu übermitteln.
Artikel 18
Anwendung der Verordnung (EG) Nr. 792/2009
Die in der Verordnung (EU) Nr. 1307/2013, der delegierten Verordnung (EU) Nr. 639/2014 und der vorliegenden Verordnung vorgesehenen Mitteilungen werden nach Maßgabe der Verordnung (EG) Nr. 792/2009 übermittelt.
KAPITEL 6
SCHLUSSBESTIMMUNGEN
Artikel 19
Inkrafttreten und Geltungsbeginn
Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Sie gilt für Beihilfeanträge für auf das Kalenderjahr 2014 folgende Kalenderjahre.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 16. Juni 2014.


Input:
A BIZOTTSÁG 926/2014/EU VÉGREHAJTÁSI RENDELETE
(2014. augusztus 27.)
a letelepedés jogának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlásával kapcsolatos, a 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti értesítés során alkalmazandó egységes táblákat, mintadokumentumokat és eljárásokat meghatározó végrehajtás-technikai standardok megállapításáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, a 2002/87/EK irányelv módosításáról, a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. június 26-i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 35. cikke (6) bekezdésére, 36. cikke (6) bekezdésére, valamint 39. cikke (5) bekezdésére,
mivel:
(1)
Annak érdekében, hogy a letelepedés jogának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlásával kapcsolatos értesítés során egységes formanyomtatványok, mintadokumentumok és eljárások álljanak rendelkezésre, meg kell határozni néhány szakkifejezést, hogy egymástól világosan elkülöníthetők legyenek a következők: a fiókteleppel kapcsolatos értesítések, a szolgáltatásokkal kapcsolatos értesítések, a fióktelep adatainak változásával kapcsolatos értesítések, valamint azok az értesítések, amelyek valamely fióktelep működésének tervezett megszüntetéséhez kapcsolódnak.
(2)
A hitelintézetek által a székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságai részére benyújtandó, útlevéllel kapcsolatos értesítések nyelvhasználatát és módját szabályozó egységes eljárások kidolgozása megkönnyíti a letelepedés szabadságának, illetve a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását, továbbá javítja a székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságainak hatékonyságát az ezzel kapcsolatos feladat- és felelősségi körök ellátásában.
(3)
A technikai standardoknak elő kell írniuk a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai számára a benyújtott, útlevéllel kapcsolatos értesítés pontosságának és teljességének értékelését - ennek célja a székhely szerinti tagállam és a fogadó tagállam illetékes hatóságai felelősségi körének egyértelmű meghatározása, valamint annak biztosítása, hogy a hitelintézetek által benyújtott, útlevéllel kapcsolatos értesítések minősége megfelelő legyen.
(4)
A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak jelezniük kell a hitelintézetek felé, hogy az útlevéllel kapcsolatos értesítést milyen szempontok alapján értékelték hiányosnak vagy pontatlannak - ennek célja a hiányzó vagy pontatlan elemek egyértelmű meghatározásának, közlésének és benyújtásának biztosítása.
(5)
Az átláthatóságot és a benyújtott, útlevéllel kapcsolatos értesítések kellő időben történő értékelését biztosítandó, szükség van a 2013/36/EU irányelv 35. cikkének (3) bekezdésében említett három hónapos időszak kezdő napjának egyértelmű meghatározására, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai határozhassanak a hitelintézet adminisztratív felépítésének és pénzügyi helyzetének megfelelőségéről, továbbá az útlevéllel kapcsolatos értesítést megküldjék a fogadó tagállam illetékes hatósága részére. Ugyancsak szükséges egyértelműen meghatározni a 2013/36/EU irányelv 36. cikkének (3) bekezdésében és 39. cikkének (2) bekezdésében említett időszakok kezdetét - ezen időszakok állnak a székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságainak rendelkezésére, hogy meghozzák határozataikat és a releváns információkat közöljék egymással, illetve a hitelintézetekkel.
(6)
Az elküldött, fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítés kézhezvételét a fogadó tagállam illetékes hatóságainak vissza kell igazolniuk annak érdekében, hogy egyértelműen meghatározhatók legyenek a következők: az adott értesítés kézhezvételének napja; azon időszak, amely a fogadó tagállam illetékes hatóságainak a rendelkezésére áll ahhoz, hogy felkészüljenek a hitelintézet felügyeletére, továbbá ahhoz, hogy megnevezzék azokat a feltételeket, amelyeket a szóban forgó tevékenységek folytatása során a fogadó tagállamban a közjó érdekében adott esetben be kell tartani; valamint azon nap, amelyen a hitelintézetnek lehetősége nyílik arra, hogy a fogadó tagállam területén fióktelepet létesítsen és megkezdje tevékenységét.
(7)
Azon feltételek átláthatóságát biztosítandó, amelyeket a tevékenységek folytatása során a fogadó tagállamban a közjó érdekében be kell tartani, a fogadó tagállam illetékes hatóságai tájékoztatják a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságait a hitelintézetek fióktelepei által a fogadó tagállam területén folytatott tevékenységeket korlátozó feltételekről.
(8)
A fióktelep adatainak változásával kapcsolatos értesítésre vonatkozó eljárások kiterjednek a fióktelep tevékenységének tervezett megszüntetésére is, mivel ez olyan lényeges változásnak minősül a fióktelep tevékenységében, amelyről értesíteni kell a székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságait.
(9)
E rendelet rendelkezései szorosan összefüggnek, mivel a letelepedés jogának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlásával kapcsolatos értesítéssekkel foglalkoznak. Az egyszerre hatályba léptetendő rendelkezések koherenciája, valamint annak elősegítése érdekében, hogy az említett kötelezettségek hatálya alá tartozó személyek átfogó rálátással rendelkezzenek a szóban forgó rendelkezésekre és könnyen hozzáférhessenek azokhoz, a 2013/36/EU irányelv által előírt egyes szabályozástechnikai standardokat célszerű egyetlen rendeletbe foglalni.
(10)
Ez a rendelet az európai felügyeleti hatóság (Európai Bankhatóság, EBH) által a Bizottságnak benyújtott végrehajtás-technikai standardtervezeten alapul.
(11)
Az EBH nyilvános konzultációt folytatott az e rendelet alapját képező végrehajtás-technikai standardtervezetről, elemezte az azzal összefüggésben felmerülő lehetséges költségeket és hasznot, továbbá kikérte az 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) 37. cikkével összhangban létrehozott banki érdekképviseleti csoport véleményét,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy
Ez a rendelet a letelepedés jogának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlásával kapcsolatos, a 2013/36/EU irányelv 35. cikkének (6) bekezdése, 36. cikkének (6) bekezdése és 39. cikkének (5) bekezdése szerinti értesítés során alkalmazandó egységes formanyomtatványokat, mintadokumentumokat és eljárásokat határozza meg.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
1. „fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítés”: azon hitelintézet által a székhelye szerinti tagállam illetékes hatóságainak a 2013/36/EU irányelv 35. cikkének (1) bekezdésével összhangban küldött értesítés, amely egy másik tagállam területén kíván fióktelepet létesíteni;
2. „fióktelep adatainak változásával kapcsolatos értesítés”: a hitelintézet által a 2013/36/EU irányelv 36. cikkének (3) bekezdésével összhangban a székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságai részére az említett irányelv 35. cikke (2) bekezdésének b), c) vagy d) pontja szerint küldött értesítés az adatok változásáról;
3. „szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos értesítés”: azon hitelintézet által a székhelye szerinti tagállam illetékes hatóságainak a 2013/36/EU irányelv 39. cikkének (1) bekezdésével összhangban küldött értesítés, amely a szolgáltatásnyújtás szabadságát azáltal kívánja gyakorolni, hogy egy másik tagállam területén első alkalommal tevékenységet folytat;
4. „útlevéllel kapcsolatos értesítés”: fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítés, fióktelep adatainak változásával kapcsolatos értesítés vagy szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos értesítés.
3. cikk
Az útlevéllel kapcsolatos értesítésekre vonatkozó általános követelmények
(1) Az e rendelet alapján küldött, útlevéllel kapcsolatos értesítésnek teljesítenie kell az alábbi követelményeket:
a)
az értesítést írásban kell közölni a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai által elfogadott nyelven és a fogadó tagállam illetékes hatóságai által elfogadott nyelven, vagy az Unió bármely olyan nyelvén, amelyet a székhely szerinti tagállam és a fogadó tagállam illetékes hatóságai egyaránt elfogadnak;
b)
az értesítést postai úton, vagy ha azt az adott illetékes hatóságok elfogadják, elektronikus úton kell továbbítani.
(2) Az illetékes hatóságok nyilvánosságra hozzák a következő információkat:
a)
az (1) bekezdés a) pontjával összhangban elfogadott nyelveket;
b)
azt a címet, amelyre postai úton történő benyújtás esetén az útlevéllel kapcsolatos értesítést küldeni kell;
c)
az útlevéllel kapcsolatos értesítés elektronikus úton történő benyújtásának lehetséges módjait és a megfelelő elérhetőségeket.
II. FEJEZET
A FIÓKTELEP-ÚTLEVÉLLEL KAPCSOLATOS ÉRTESÍTÉSRE VONATKOZÓ ELJÁRÁSOK
4. cikk
A fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítés benyújtása
A hitelintézetek a fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítést az I. mellékletben meghatározott formanyomtatványt használva nyújtják be a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak.
5. cikk
A fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítés teljességének és pontosságának értékelése
(1) A fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítés kézhezvételekor a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai értékelik a benyújtott információk teljességét és pontosságát.
(2) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a 2013/36/EU irányelv 35. cikkének (3) bekezdésében említett három hónapos időszak kezdő napjának a fióktelep-útlevéllel kapcsolatos, teljesnek és pontosnak értékelt információkat tartalmazó értesítés kézhezvételének napját tekintik.
(3) Ha a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítésben kapott információkat hiányosnak vagy pontatlannak értékelik, akkor haladéktalanul értesítik a hitelintézetet, megjelölve, hogy az információkat milyen szempontok alapján értékelték hiányosnak vagy pontatlannak.
6. cikk
A fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítés megküldése
(1) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítést a II. mellékletben meghatározott formanyomtatványt használva küldik meg a fogadó tagállam illetékes hatóságai részére, mellékelve a fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítés egy példányát, valamint a III. mellékletben meghatározott formanyomtatványon a szavatoló tőkére vonatkozóan rendelkezésre álló legfrissebb információkat.
(2) A fogadó tagállam illetékes hatóságai a kézhezvétel napját megjelölve haladéktalanul visszaigazolják a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai részére a fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítés kézhezvételét.
(3) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a fogadó tagállam illetékes hatóságaitól kapott visszaigazolás kézhezvételét követően haladéktalanul tájékoztatják a hitelintézetet az alábbiakról:
a)
a fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítésnek a fogadó tagállam illetékes hatóságai részére történő megküldéséről;
b)
a fióktelep-útlevéllel kapcsolatos értesítésnek a fogadó tagállam illetékes hatóságai általi kézhezvételéről.
7. cikk
Tájékoztatás a közjó érdekében betartandó feltételekről
(1) A fogadó tagállam illetékes hatóságai írásban közlik a hitelintézettel a 2013/36/EU irányelv 36. cikkének (1) bekezdésében említett azon feltételek bármelyikét, amelyeket a tevékenységek folytatása során a fogadó tagállam területén a közjó érdekében adott esetben be kell tartani.
(2) Ha az (1) bekezdésben említett feltételek korlátozzák a fióktelep tevékenységét, akkor a fogadó tagállam illetékes hatóságai ezeket a feltételeket írásban közlik a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságaival is.
III. FEJEZET
A FIÓKTELEP ADATAINAK VÁLTOZÁSÁVAL KAPCSOLATOS ÉRTESÍTÉSRE VONATKOZÓ ELJÁRÁSOK
8. cikk
A fióktelep adatainak változásával kapcsolatos értesítés benyújtása
(1) A fióktelep adatainak változásával kapcsolatos értesítést a hitelintézetek az I. mellékletben rögzített formanyomtatványt felhasználva nyújtják be a székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságainak, kivéve azt az esetet, amikor a változás a fióktelep tevékenységének tervezett megszüntetését jelenti.
(2) Amennyiben a változás a fióktelep tevékenységének tervezett megszüntetését jelenti, a hitelintézetek a IV. mellékletben rögzített formanyomtatványt felhasználva nyújtják be a székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságainak a fióktelep adatainak változásával kapcsolatos értesítést.
9. cikk
Az értesítés teljességének és pontosságának értékelése
(1) A fióktelep adatainak változásával kapcsolatos értesítés kézhezvételekor a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai értékelik a benyújtott információk teljességét és pontosságát.
(2) A székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságai a 2013/36/EU irányelv 36. cikkének (3) bekezdésében említett egy hónapos időszak kezdő napjának a fióktelep adatainak változásával kapcsolatos, teljesnek és pontosnak értékelt információkat tartalmazó értesítés kézhezvételének napját tekintik. A székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságai együttműködnek a 2013/36/EU irányelv 36. cikkének (3) bekezdésében említett határozatoknak az ott említett határidőn belüli meghozatala érdekében.
(3) Ha a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a fióktelep adatainak változásával kapcsolatos értesítésben kapott információkat hiányosnak vagy pontatlannak értékelik, akkor haladéktalanul értesítik a hitelintézetet, megjelölve, hogy az információkat milyen szempontok alapján értékelték hiányosnak vagy pontatlannak.
10. cikk
Tájékoztatás az értesítést követően hozott határozatokról
(1) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai írásban tájékoztatják a hitelintézetet és a fogadó tagállam illetékes hatóságait a 2013/36/EU irányelv 36. cikkének (3) bekezdésében említett határozatukról.
(2) A fogadó tagállam illetékes hatóságai írásban tájékoztatják a hitelintézetet a 2013/36/EU irányelv 36. cikkének (3) bekezdésében említett határozatukról.
(3) Ha a (2) bekezdésben említett határozat olyan feltételeket rögzít, amelyek korlátozzák a fióktelep tevékenységét, akkor a fogadó tagállam illetékes hatóságai ezeket a feltételeket írásban közlik a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságaival is.
IV. FEJEZET
A SZOLGÁLTATÁSI ÚTLEVÉLLEL KAPCSOLATOS ÉRTESÍTÉSRE VONATKOZÓ ELJÁRÁSOK
11. cikk
A szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos értesítés benyújtása
A hitelintézetek a szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos értesítést az V. mellékletben meghatározott formanyomtatványt használva nyújtják be a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak.
12. cikk
A szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos értesítés teljességének és pontosságának értékelése
(1) A szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos értesítés kézhezvételekor a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai értékelik a benyújtott információk teljességét és pontosságát.
(2) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a 2013/36/EU irányelv 39. cikkének (2) bekezdésében meghatározott egy hónapos időszak kezdő napjának a szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos, teljesnek és pontosnak értékelt információkat tartalmazó értesítés kézhezvételének napját tekintik.
(3) Ha a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos értesítésben kapott információkat hiányosnak vagy pontatlannak értékelik, akkor haladéktalanul értesítik a hitelintézetet, megjelölve, hogy az információkat milyen szempontok alapján értékelték hiányosnak vagy pontatlannak.
13. cikk
A szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos értesítés megküldése
A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a szolgáltatási útlevéllel kapcsolatos értesítésről a VI. mellékletben meghatározott formanyomtatványt használva tájékoztatják a fogadó tagállam illetékes hatóságait.
V. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
14. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2014. augusztus 27-én.