Input:
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr. 912/2014
(2014. gada 23. jūlijs),
ar ko izveido sistēmu tādas finansiālās atbildības noregulējumam, kura saistīta ar ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanas šķīrējtiesām, kas izveidotas ar starptautiskiem nolīgumiem, kuros Eiropas Savienība ir puse
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. panta 2. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (1),
tā kā:
(1)
Līdz ar Lisabonas līguma stāšanos spēkā tiešie ārvalstu ieguldījumi ir pieskaitāmi jautājumiem, kuri ietilpst kopējās tirdzniecības politikas jomā. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu Savienībai ir ekskluzīva kompetence attiecībā uz kopējo tirdzniecības politiku, un Savienība var būt puse starptautiskos nolīgumos, kuros ietverti noteikumi par tiešiem ārvalstu ieguldījumiem.
(2)
Nolīgumos, kuros paredzēta ieguldījuma aizsardzība, var būt iekļauti tādi mehānismi ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanai, kas ļauj trešās valsts ieguldītājam celt prasību pret valsti, kurā viņš ir veicis ieguldījumu. Ieguldītāja un valsts strīda izšķiršanas rezultātā var tikt piespriesta naudas kompensācija. Turklāt visās šādās lietās neizbēgami radīsies ievērojamas ar šķīrējtiesas procesa vešanu saistītas izmaksas, kā arī ar aizstāvību saistītas izmaksas.
(3)
Nosakot starptautisko atbildību attiecībā uz attieksmi, ņemot vērā strīda izšķiršanu, ievēro kompetenču sadalījumu starp Savienību un dalībvalstīm. Tādējādi Savienība principā būs atbildīga par aizstāvības uzturēšanu visās tajās prasībās, kuru pamatā ir apgalvojums par tāda nolīguma noteikumu pārkāpumu, kas ietilpst Savienības ekskluzīvā kompetencē, neatkarīgi no tā, vai attiecīgo attieksmi pieļāvusi pati Savienība vai kāda dalībvalsts.
(4)
Savienības nolīgumos ārvalstu ieguldītājiem būtu jāparedz tikpat augsts aizsardzības līmenis, kādu Savienības ieguldītājiem paredz Savienības tiesību aktu un dalībvalstu tiesību aktu kopīgie vispārējie principi, bet ne augstāks aizsardzības līmenis. Ar Savienības nolīgumiem būtu jānodrošina, ka tiek ievērotas un aizsargātas Savienības likumdošanas pilnvaras un reglamentēšanas tiesības.
(5)
Ja Savienībai kā vienībai ar tiesībspēju ir starptautiska atbildība par pieļauto attieksmi, tad tai saskaņā ar starptautiskajām tiesībām būs jāmaksā visas pretējai pusei par labu piespriestās summas un jāsedz visi strīda izdevumi. Tomēr pienākums maksāt pretējai pusei par labu piespriesto summu var potenciāli izrietēt vai nu no attieksmes, ko pieļāvusi pati Savienība, vai no attieksmes, ko pieļāvusi dalībvalsts. Tādējādi būtu netaisnīgi, ja piespriestās summas un šķīrējtiesas izmaksas būtu jāmaksā no Savienības budžeta gadījumā, kad attieksmi pieļāvusi dalībvalsts, ja vien attiecīgā attieksme nav prasīta Savienības tiesību aktos. Tāpēc, pamatojoties uz šajā regulā noteiktajiem kritērijiem, saskaņā ar Savienības tiesību aktiem nepieciešams sadalīt finansiālo atbildību starp pašu Savienību un to dalībvalsti, kura ir atbildīga par attiecīgo attieksmi.
(6)
Eiropas Parlaments 2011. gada 6. aprīļa rezolūcijā par turpmāko Eiropas starptautisko ieguldījumu politiku nepārprotami aicināja izveidot mehānismu, kas paredzēts šajā regulā. Turklāt Padome 2010. gada 25. oktobra secinājumos par visaptverošu starptautisko ieguldījumu politiku lūdza Komisiju izpētīt šo jautājumu.
(7)
Finansiālā atbildība būtu jāattiecina uz to vienību, kura ir atbildīga par attieksmi, par kuru konstatēts, ka tā neatbilst attiecīgajiem nolīguma noteikumiem. Tādēļ Savienībai pašai būtu jāuzņemas finansiālā atbildība gadījumā, kad attiecīgo attieksmi pieļāvusi kāda Savienības iestāde vai struktūra. Attiecīgajai dalībvalstij būtu jāuzņemas finansiālā atbildība gadījumā, kad attiecīgo attieksmi pieļāvusi minētā dalībvalsts. Tomēr gadījumos, kad dalībvalsts rīkojas tā, kā tas prasīts Savienības tiesību aktos, piemēram, transponējot kādu Savienības pieņemtu direktīvu, Savienībai pašai būtu jāuzņemas finansiālā atbildība, ciktāl attiecīgā attieksme ir prasīta Savienības tiesību aktos. Šajā regulā būtu arī jāparedz iespēja, ka atsevišķa lieta var skart gan attieksmi, ko pieļāvusi dalībvalsts, gan attieksmi, kas prasīta Savienības tiesību aktos, un tai būtu jāattiecas uz visām darbībām, ko veikušas dalībvalstis un Savienība. Šādos gadījumos dalībvalstīm un Savienībai būtu jāuzņemas finansiāla atbildība par konkrēto attieksmi, ko katra no tām ir pieļāvusi.
(8)
Savienībai būtu vienmēr jārīkojas kā atbildētājai gadījumos, kad strīds attiecas tikai uz tādu attieksmi, ko pieļāvušas Savienības iestādes vai struktūras, tādējādi Savienībai saskaņā ar iepriekš minēto kritēriju uzņemoties no strīda izrietošo iespējamo finansiālo atbildību.
(9)
Ja no strīda izrietošā iespējamā finansiālā atbildība būtu jāuzņemas dalībvalstij, ir taisnīgi un lietderīgi, lai kā atbildētāja rīkojas šāda dalībvalsts, kura aizstāvētu attieksmi, ko tā pieļāvusi pret ieguldītāju. Šajā regulā paredzēto noteikumu mērķis ir nodrošināt, lai ne tiesāšanās izmaksas, ne arī kāds maksājums, kas paredzēts pret attiecīgo dalībvalsti pasludinātā spriedumā, neapgrūtina Savienības budžetu un Savienības nefinanšu līdzekļus, pat ne īslaicīgi.
(10)
Tomēr dalībvalstis var atzīt par labāku to, ka šāda veida strīdos kā atbildētāja rīkojas Savienība, piemēram, tās īpašo zināšanu un pieredzes dēļ. Tāpēc dalībvalstīm būtu jāļauj atteikties rīkoties kā atbildētājām, neskarot to finansiālo atbildību.
(11)
Lai nodrošinātu Savienības interešu pienācīgu aizsardzību, ir būtiski, ka izņēmuma apstākļos pati Savienība rīkotos kā atbildētāja strīdos par dalībvalstu pieļautu attieksmi. Minētie apstākļi ir tikai tādi gadījumi, kad strīds attiecas arī uz Savienības pieļautu attieksmi, kad dalībvalsts pieļautā attieksme ir prasīta Savienības tiesību aktos, un kad līdzīga attieksme tiek apstrīdēta saistītā prasībā pret Savienību Pasaules Tirdzniecības organizācijā (PTO), kad ir izveidota komisija un prasība attiecas uz to pašu konkrēto tiesību jautājumu un kad PTO lietā ir nepieciešams nodrošināt saskaņotu argumentāciju.
(12)
Gadījumos, kad Savienība rīkojas kā atbildētāja lietās, kas saistītas ar dalībvalsts pasākumiem, Komisijai būtu jāveic tās aizstāvība tā, lai tiktu aizsargātas attiecīgās dalībvalsts finansiālās intereses.
(13)
Lēmumi par to, kuram - Savienībai vai dalībvalstij - būtu jārīkojas kā atbildētājam, būtu jāpieņem, ievērojot ar šo regulu noteikto sistēmu. Komisijai būtu nekavējoties jāinformē Eiropas Parlaments un Padome par to, kā šī sistēma tiek īstenota.
(14)
Šai regulai ir jāparedz daži praktiski noteikumi rīcībai šķīrējtiesas procesā strīdos par dalībvalstu pieļautu attieksmi. Ar minētajiem noteikumiem būtu jātiecas rast vislabāko iespējamo strīda noregulējumu, vienlaikus nodrošinot atbilstību Līguma par Eiropas Savienību (LES) 4. panta 3. punktā noteiktajam lojālas sadarbības principam, un to, ka attiecīgās dalībvalsts intereses tiek aizstāvētas un aizsargātas.
(15)
Ja Savienība rīkojas kā atbildētāja, šādiem noteikumiem būtu jāparedz ļoti cieša sadarbība, tostarp tūlītēja paziņošana par visām būtiskām procesuālajām darbībām, atbilstīgu dokumentu nodrošināšana, regulāras konsultācijas un dalība delegācijā saistībā ar procesu.
(16)
Ja dalībvalsts rīkojas kā atbildētāja, tad saskaņā ar LES 4. panta 3. punktā minēto lojālas sadarbības principu tā informē Komisiju par lietas virzību un jo īpaši nodrošina laicīgu informēšanu par visām būtiskām procesuālajām darbībām, atbilstīgu dokumentu nodrošināšanu, regulāras konsultācijas un dalību delegācijā saistībā ar procesu. Komisija būtu arī jānodrošina ar pienācīgu iespēju identificēt jebkādu tiesību aspektu vai jebkādu citu Savienības interešu aspektu, kas atklājies strīdā.
(17)
Neskarot šķīrējtiesas procesa rezultātu, dalībvalstij būtu jāvar jebkurā brīdī piekrist uzņemties finansiālu atbildību gadījumā, ja būs jāmaksā kompensācija. Šajā gadījumā dalībvalstij un Komisijai būtu jāvar vienoties par izdevumu periodisku maksāšanu un jebkādas kompensācijas samaksu. Šāda piekrišana nenozīmē, ka dalībvalsts atzīst, ka strīda prasījums ir pamatots. Komisijai šādā gadījumā būtu jāvar pieņemt lēmumu, kas paredzētu, ka dalībvalstij jāveic avansa maksājums attiecībā uz šādiem izdevumiem. Ja šķīrējtiesa izdevumus piespriež par labu Savienībai, Komisijai būtu jānodrošina, lai visi avansā samaksātie izdevumi nekavējoties tiktu atmaksāti attiecīgajai dalībvalstij.
(18)
Dažkārt var būt lietderīgi panākt izlīgumu, lai izvairītos no dārgiem un nevajadzīgiem šķīrējtiesas procesiem. Ir jānosaka šādu izlīgumu panākšanas procedūra. Ar šādu procedūru Komisijai, kas darbojas saskaņā ar pārbaudes procedūru, būtu jāļauj panākt izlīgumu lietās, kas attiecas uz Savienības finansiālo atbildību, ja tas būtu Savienības interesēs. Ja lieta attiecas arī uz attieksmi, kuru pieļāvusi dalībvalsts, ir lietderīgi noteikt, ka Savienībai būtu iespēja panākt izlīgumu strīdā vienīgi tad, ja šādam izlīgumam nav nekādas ietekmes uz attiecīgās dalībvalsts finansēm vai budžetu. Minētajos gadījumos ir lietderīgi, ka Komisijai un attiecīgajai dalībvalstij būtu cieši jāsadarbojas un savstarpēji jāapspriežas. Dalībvalstij būtu jāļauj panākt izlīgumu jebkurā brīdī, ja tā uzņemas pilnu finansiālo atbildību un ja visi šādi izlīgumi ir saskaņā ar Savienības tiesību aktiem.
(19)
Ja spriedums pasludināts pret Savienību, tajā piespriestā summa būtu jāsamaksā nekavējoties. Komisijai būtu jānodrošina, lai minētās piespriestās summas tiktu samaksātas, ja vien dalībvalsts jau nav piekritusi uzņēmusies finansiālu atbildību.
(20)
Komisijai būtu pastāvīgi jāapspriežas ar attiecīgo dalībvalsti, lai panāktu vienošanos par finansiālās atbildības sadalījumu. Ja Komisija konstatē, ka atbildīga ir dalībvalsts, un dalībvalsts šim konstatējumam nepiekrīt, Komisijai būtu jāsamaksā piespriestā summa un jāpieņem dalībvalstij adresēts lēmums, pieprasot to attiecīgās summas un piemērojamos procentus iemaksāt Savienības budžetā. Maksājamie procenti būtu jānosaka, ievērojot 78. panta 4. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2). Ja dalībvalsts uzskata, ka lēmums neatbilst šajā regulā noteiktajiem kritērijiem, ir iespējams atsaukties uz LESD 263. pantu.
(21)
Savienības budžetā būtu jāparedz līdzekļi to izdevumu segšanai, kas izriet no nolīgumiem, kuros Savienība ir puse un kuros ietverti noteikumi par tiešajiem ārvalstu ieguldījumiem un paredzēta ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršana. Ja finansiālā atbildība saskaņā ar šo regulu ir dalībvalstīm, Savienībai vajadzētu spēt vai nu uzkrāt attiecīgās dalībvalsts iemaksas pirms attiecīgo izdevumu īstenošanas, vai arī vispirms īstenot attiecīgos izdevumus, ko pēc tam atlīdzinātu attiecīgā dalībvalsts. Būtu jāparedz iespēja izmantot abus minētos budžeta režīmam piemērojamos mehānismus atkarībā no tā, kas ir iespējams, jo īpaši termiņu ziņā. Abu mehānismu gadījumā attiecīgās dalībvalsts veiktās iemaksas vai atlīdzināmās summas būtu jāuzskata par iekšējiem piešķirtiem ieņēmumiem Savienības budžetā. Apropriācijām, kas izriet no šiem iekšējiem piešķirtiem ieņēmumiem, būtu ne vien jānosedz attiecīgie izdevumi, bet arī jābūt pieejamiem citu Savienības budžeta daļu papildināšanai, no kurām tika nodrošinātas sākotnējās apropriācijas, lai īstenotu attiecīgos izdevumus saskaņā ar otro mehānismu.
(22)
Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs regulas īstenošanai, īstenošanas pilnvaras būtu jāpiešķir Komisijai.
(23)
Īstenošanas pilnvaras attiecībā uz 9. panta 2. un 3. punktu un 13. panta 1. punktu, 14. panta 8. punktu, 15. panta 3. punktu un 16. panta 3. punktu būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (3).
(24)
Lai pieņemtu lēmumus, ar kuriem paredz, ka Savienība rīkojas kā atbildētāja, ievērojot 9. panta 2. punktu, būtu piemērojama konsultēšanās procedūra, ņemot vērā, ka Savienībai ir nepieciešams pārņemt aizstāvību šādās lietās, bet tas tomēr būtu jāpakļauj dalībvalstu kontrolei. Konsultēšanās procedūra būtu jāizmanto, lai pieņemtu lēmumus par izlīgumu panākšanu strīdos, ievērojot 15. panta 3. punktu, ņemot vērā, ka minētajiem lēmumiem būs tikai pagaidu ietekme uz Savienības budžetu, jo attiecīgajai dalībvalstij būs jāuzņemas visa no strīda izrietošā finansiālā atbildība, un ņemot vērā šajā regulā noteiktos sīki izstrādātos kritērijus šādu izšķiršanu pieņemamības reglamentācijai,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
I NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
1. pants
Darbības joma
1. Neskarot ar LESD noteikto kompetenču sadalījumu, šo regulu piemēro ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanai, ko veic atbilstīgi nolīgumam, kura puse ir Savienība vai kura puses ir Savienība un tās dalībvalstis, un ko ir ierosinājis trešās valsts prasītājs. Šīs regulas pieņemšana un piemērošana jo īpaši neskar Līgumos noteikto kompetenču ierobežošanu, tostarp saistībā ar dalībvalstu vai Savienības pieļauto attieksmi, kuru prasītājs apstrīd ieguldītāja un valsts strīda izšķiršanā, ko veic atbilstīgi nolīgumam.
2. Informatīvos nolūkos Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicē un atjaunina sarakstu ar nolīgumiem, kas ietilpst šīs regulas darbības jomā.
2. pants
Definīcijas
Šajā regulā izmanto šādas definīcijas:
a)
“nolīgums” ir jebkurš starptautisks nolīgums, kurā ietverti noteikumi par tiešajiem ārvalstu ieguldījumiem, kura puse ir Savienība vai kura puses ir Savienība un tās dalībvalstis un kurā ir paredzēta ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršana;
b)
“šķīrējtiesas procesā radušās izmaksas” ir šķīrējtiesas un šķīrējtiesas iestādes maksas un izmaksas, kā arī pārstāvības izmaksas un izdevumi, ko šķīrējtiesa ir piespriedusi par labu prasītājam, piemēram, tulkošanas izmaksas, juridiskās un ekonomiskās analīzes izmaksas un visas ar šķīrējtiesas procesu saistītās attiecīgās izmaksas;
c)
“strīds” ir prasība, ko prasītājs atbilstīgi nolīgumam ir cēlis pret Savienību vai kādu dalībvalsti un par kuru spriedīs šķīrējtiesa;
d)
“ieguldītāja un valsts strīda izšķiršana” ir mehānisms, kurš paredzēts nolīgumā un ar kura palīdzību prasītājs var celt prasību pret Savienību vai kādu dalībvalsti;
e)
“dalībvalsts” ir viena vai vairākas Eiropas Savienības dalībvalstis;
f)
“attiecīgā dalībvalsts” ir dalībvalsts, kas pieļāvusi attieksmi, par kuru tiek apgalvots, ka tā neatbilst nolīgumam;
g)
“finansiālā atbildība” ir pienākums maksāt naudas summu, kuru piespriedusi šķīrējtiesa vai kura maksājama saskaņā ar izlīgumu un kurā ir ietvertas šķīrējtiesas procesā radušās izmaksas;
h)
“izlīgums” ir jebkura vienošanās starp Savienību vai dalībvalsti vai tām abām, no vienas puses, un prasītāju, no otras puses, kurā prasītājs piekrīt neturpināt uzturēt prasību apmaiņā pret naudas summas samaksu vai citu darbību, kas nav naudas maksāšana, tostarp tad, ja izlīgums ir atspoguļots šķīrējtiesas nolēmumā;
i)
“šķīrējtiesa” ir jebkura persona vai struktūra, kas saskaņā ar nolīgumu ir pilnvarota spriest ieguldītāja un valsts strīdā;
j)
“prasītājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas saskaņā ar nolīgumu var celt prasību ieguldītāja un valsts strīdā, vai jebkura fiziska vai juridiska persona, kurai saskaņā ar nolīgumu likumīgi piešķirtas prasītāja pilnvaras celt prasību;
k)
“Savienības tiesību akti” ir LESD, LES, kā arī jebkādi Savienības tiesību akti, kas minēti LESD 288. panta otrajā, trešajā un ceturtajā daļā, un jebkādi starptautiski nolīgumi, kuru puse ir Savienība un kuru puses ir Savienības dalībvalstis; tikai šai regulai paredzētajos nolūkos “Savienības tiesību akti” nav nolīgumā paredzētie ieguldījumu aizsardzības noteikumi;
l)
“prasīts Savienības tiesību aktos” nozīmē tādu attieksmi, kad attiecīgā dalībvalsts no tai pārmestās nolīguma pārkāpšanas varētu būt izvairījusies, tikai neievērojot kādu Savienības tiesību aktos noteiktu pienākumu, tā ka tai nav nekādas izvēles vai rīcības brīvības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu.
II NODAĻA
FINANSIĀLĀS ATBILDĪBAS SADALĪJUMS
3. pants
Sadalījuma kritēriji
1. Finansiālā atbildība, kas izriet no strīda atbilstīgi nolīgumam, tiek sadalīta saskaņā ar šādiem kritērijiem:
a)
Savienība uzņemas finansiālo atbildību, kas izriet no Savienības iestāžu vai struktūru pieļautās attieksmes;
b)
attiecīgā dalībvalsts uzņemas finansiālo atbildību, kas izriet no minētās dalībvalsts pieļautās attieksmes;
c)
izņēmuma kārtā attiecībā uz b) apakšpunktu Savienība uzņemas finansiālo atbildību, kas izriet no kādas dalībvalsts pieļautās attieksmes, tad, kad šāda attieksme bija prasīta Savienības tiesību aktos.
Neatkarīgi no pirmās daļas c) apakšpunkta gadījumos, kad attiecīgajai dalībvalstij jārīkojas atbilstīgi Savienības tiesību aktiem, lai labotu kāda iepriekšēja akta neatbilstību Savienības tiesību aktiem, minētā dalībvalsts ir finansiāli atbildīga, ja vien šāds iepriekšējs akts nebija prasīts Savienības tiesību aktos.
2. Komisija šajā regulā paredzētajos gadījumos pieņem lēmumu, ar ko nosaka attiecīgās dalībvalsts finansiālo atbildību saskaņā ar 1. punktā noteiktajiem kritērijiem. Par šādu lēmumu informē Eiropas Parlamentu un Padomi.
3. Neatkarīgi no šā panta 1. punkta attiecīgā dalībvalsts uzņemas finansiālo atbildību šādos gadījumos:
a)
tā, ievērojot 12. pantu, ir piekritusi uzņemties iespējamo finansiālo atbildību vai
b)
tā, ievērojot 15. pantu, ir panākusi izlīgumu.
4. Neatkarīgi no šā panta 1. punkta finansiālo atbildību uzņemas Savienība, ja, ievērojot 4. pantu, Savienība strīdā rīkojas kā atbildētāja.
III NODAĻA
STRĪDU RISINĀŠANA
1. IEDAĻA
Strīdu risināšana par Savienības pieļautu attieksmi
4. pants
Savienības pieļauta attieksme
1. Gadījumos, kad strīds attiecas uz Savienības iestāžu vai struktūru pieļautu attieksmi, atbildētāja ir Savienība.
2. Ja Komisija no prasītāja saņem pieprasījumu sākt apspriešanos vai paziņojumu, kurā prasītājs norāda savu nolūku uzsākt šķīrējtiesas procesu saskaņā ar nolīgumu, tā nekavējoties informē Eiropas Parlamentu un Padomi.
2. IEDAĻA
Strīdu risināšana par dalībvalsts pieļautu attieksmi
5. pants
Dalībvalsts pieļauta attieksme
Šī iedaļa ir piemērojama strīdiem, kas pilnībā vai daļēji ir saistīti ar dalībvalsts pieļautu attieksmi.
6. pants
Komisijas un attiecīgās dalībvalsts sadarbība un apspriešanās
1. Saskaņā ar lojālas sadarbības principu, kas noteikts LES 4. panta 3. punktā, Komisija un attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai aizstāvētu un aizsargātu Savienības un attiecīgās dalībvalsts intereses.
2. Komisija un attiecīgā dalībvalsts, ievērojot šo regulu, rīko apspriešanās par strīdu noregulēšanu, paturot prātā jebkādus šajā regulā un attiecīgajā nolīgumā noteiktos termiņus, un tās savstarpēji dalās informācijā, kad tas ir svarīgi strīdu risināšanai.
7. pants
Informācijas pieprasījums
1. Ja Komisija no prasītāja ir saņēmusi pieprasījumu sākt apspriešanos saskaņā ar nolīgumu, tā nekavējoties informē attiecīgo dalībvalsti. Ja kāda dalībvalsts ir uzzinājusi par pieprasījumu sākt apspriešanos vai to saņēmusi, tā nekavējoties informē Komisiju.
2. Attiecīgās dalībvalsts un Komisijas pārstāvji tiek iekļauti Savienības delegācijā, kas piedalās apspriešanā.
3. Attiecīgā dalībvalsts un Komisija nekavējoties savstarpēji sniedz šajā lietā citu būtisko informāciju.
4. Komisija informē Eiropas Parlamentu un Padomi par visiem šādiem pieprasījumiem sākt apspriešanos.
8. pants
Paziņojums par nolūku sākt šķīrējtiesas procesu
1. Ja Komisija ir saņēmusi paziņojumu, kurā prasītājs norāda savu nolūku uzsākt šķīrējtiesas procesu saskaņā ar nolīgumu, tā nekavējoties informē attiecīgo dalībvalsti. Ja prasītājs norāda savu nolūku uzsākt šķīrējtiesas procesu pret Savienību vai dalībvalsti, Komisija 15 darbdienu laikā pēc paziņojuma saņemšanas informē Eiropas Parlamentu un Padomi par prasītāja nosaukumu vai vārdu, nolīguma noteikumiem, par kuriem tiek apgalvots, ka tie tiek pārkāpti, iesaistīto ekonomikas nozari, attieksmi, par kuru tiek apgalvots, ka tā neatbilst nolīgumam, un norādīto zaudējumu apjomu.
2. Ja kāda dalībvalsts ir saņēmusi paziņojumu, kurā prasītājs norāda savu nolūku uzsākt šķīrējtiesas procesu, tā nekavējoties informē Komisiju.
3. Komisija informē Eiropas Parlamentu un Padomi par visiem šādiem paziņojumiem par nolūku sākt šķīrējtiesas procesu.
9. pants
Atbildētāja statuss
1. Attiecīgā dalībvalsts rīkojas kā atbildētāja, izņemot šādās situācijās:
a)
Komisija pēc apspriešanās, ievērojot 6. pantu, 45 dienu laikā pēc 8. pantā minētā paziņojuma saņemšanas ir pieņēmusi lēmumu saskaņā ar šā panta 2. vai 3. punktu, vai
b)
dalībvalsts pēc apspriešanās, ievērojot 6. pantu, 45 dienu laikā pēc 8. pantā minētā paziņojuma saņemšanas Komisijai ir rakstiski apstiprinājusi, ka tai nav nodoma rīkoties kā atbildētājai.
Ja izveidojas kāda no a) vai b) apakšpunktā minētajām situācijām, atbildētāja ir Savienība.
2. Komisija ar īstenošanas aktiem, balstoties uz pilnīgu, izsvērtu un ar faktiem pamatotu analīzi un juridisko argumentāciju, kas sniegta dalībvalstīm, saskaņā ar 22. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru var pieņemt lēmumu, ka Savienībai jārīkojas kā atbildētājai, ja rodas viens vai vairāki no šādiem apstākļiem:
a)
Savienībai saskaņā ar 3. pantā noteiktajiem kritērijiem būtu jāuzņemas visa vai vismaz daļa no iespējamas finansiālās atbildības, kas izriet no strīda, vai
b)
strīds ir arī saistīts ar Savienības iestāžu vai struktūru pieļauto attieksmi.
3. Komisija ar īstenošanas aktiem, balstoties uz pilnīgu, izsvērtu un ar faktiem pamatotu analīzi un juridisko argumentāciju, kas sniegta dalībvalstīm, saskaņā ar 22. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru, var pieņemt lēmumu, ka Savienībai jārīkojas kā atbildētājai, kad līdzīga attieksme tiek apstrīdēta saistītā prasījumā pret Savienību PTO, kad ir izveidota komisija un prasījums attiecas uz to pašu konkrēto tiesību jautājumu un kad PTO lietā ir nepieciešams nodrošināt saskaņotu argumentāciju.
4. Rīkojoties saskaņā ar šo pantu, Komisija nodrošina, lai Savienības aizstāvība aizsargātu attiecīgās dalībvalsts finanšu intereses.
5. Pēc 8. pantā minētā paziņojuma saņemšanas vai paziņošanas Komisija un attiecīgā dalībvalsts nekavējoties, ievērojot 6. pantu, sāk apspriešanos par lietas noregulējumu, ievērojot šo pantu. Komisija un attiecīgā dalībvalsts nodrošina, lai tiktu ievēroti visi nolīgumā minētie termiņi.
6. Ja saskaņā ar 2. un 5. punktu kā atbildētāja rīkojas Savienība, Komisija apspriežas ar attiecīgo dalībvalsti attiecībā uz jebkādu uzstāšanos tiesā vai komentāru pirms tā pabeigšanas un iesniegšanas. Attiecīgās dalībvalsts pārstāvji pēc dalībvalsts lūguma un uz dalībvalsts rēķina tiek iekļauti Savienības delegācijā, kura piedalās tiesas sēdē, un Komisija pienācīgi ņem vērā dalībvalsts intereses.
7. Komisija nekavējoties informē Eiropas Parlamentu un Padomi par visiem strīdiem, kuriem tiek piemērots šis pants, un par tā piemērošanas veidu.
10. pants
Dalībvalsts rīcība šķīrējtiesas procesā
1. Ja kā atbildētāja rīkojas dalībvalsts, tad visos strīda izskatīšanas posmos, tostarp iespējamā noraidīšanā, pārsūdzībā vai pārskatīšanā, dalībvalsts, ievērojot 6. pantu:
a)
laikus sniedz Komisijai attiecīgos ar šo procesu saistītos dokumentus,
b)
laikus informē Komisiju par visām būtiskām procesuālām darbībām un pēc Komisijas pieprasījuma sāk ar to apspriešanos, lai pienācīgi ņemtu vērā jebkādu tiesību aspektu vai jebkādu citu Savienības interešu aspektu, kas atklājies strīdā un ko Komisija ir konstatējusi nesaistošā rakstiskā analīzē, kura iesniegta attiecīgajai dalībvalstij, un
c)
pēc Komisijas pieprasījuma un uz tās rēķina iekļauj tās pārstāvjus delegācijā, kas pārstāv dalībvalsti.
2. Komisija iesniedz dalībvalstij attiecīgos ar šo procesu saistītos dokumentus, lai nodrošinātu pēc iespējas efektīvāku aizstāvību.
3. Tiklīdz ir pasludināts spriedums, dalībvalsts par to informē Komisiju. Komisija informē Eiropas Parlamentu un Padomi.
11. pants
Savienības rīcība šķīrējtiesas procesā
1. Ievērojot 6. pantu, ja Savienība rīkojas kā atbildētāja jebkādā strīdā, kurā dalībvalstij būtu jānes pilnīga vai daļēja iespējamā finansiālā atbildība, visā šķīrējtiesas procesā tiek piemēroti šādi noteikumi:
a)
Komisija veic visus pasākumus, kas nepieciešami, lai uzturētu aizstāvību un aizsargātu attiecīgās dalībvalsts intereses;
b)
attiecīgā dalībvalsts sniedz Komisijai visu nepieciešamo palīdzību;
c)
Komisija, lai nodrošinātu, ka aizstāvība ir pēc iespējas efektīvāka, iesniedz attiecīgajai dalībvalstij visus saistībā ar šo procesu vajadzīgos dokumentus, informē dalībvalsti par visām būtiskām procesuālām darbībām un jebkurā gadījumā pēc attiecīgās dalībvalsts pieprasījuma sāk ar dalībvalsti apspriešanos;
d)
Komisija un attiecīgā dalībvalsts aizstāvību sagatavo ciešā savstarpējā sadarbībā; un
e)
Savienības delegācijas sastāvā, kura piedalās procesā, tiek iekļauti Komisijas un attiecīgās dalībvalsts pārstāvji, ja vien attiecīgā dalībvalsts nav Komisiju informējusi, ka tai nav nodoma būt Savienības delegācijas sastāvā, kura piedalās procesā.
2. Komisija regulāri informē Eiropas Parlamentu un Padomi par to, kā norisinās 1. punktā minētais šķīrējtiesas process.
12. pants
Attiecīgās dalībvalsts piekrišana uzņemties iespējamo finansiālo atbildību, ja atbildētāja ir Savienība
Ja Savienība rīkojas kā atbildētāja jebkādā no strīdiem, kurā dalībvalstij būtu jānes pilnīga vai daļēja iespējamā finansiālā atbildība, attiecīgā dalībvalsts var jebkurā brīdī piekrist uzņemties iespējamo no šķīrējtiesas procesa izrietošo finansiālo atbildību. Šajā nolūkā attiecīgā dalībvalsts un Komisija var inter alia vienoties par:
a)
mehānismiem šķīrējtiesas procesā radušos izmaksu periodiskai maksāšanai;
b)
mehānismiem visu to summu samaksai, kuras piespriestas pret Savienību pasludinātā spriedumā.
IV NODAĻA
IZLĪGUMI STRĪDOS, KUROS SAVIENĪBA IR ATBILDĒTĀJA
13. pants
Izlīgumi strīdos par Savienības pieļautu attieksmi
1. Ja Komisija uzskata, ka izlīgums strīdā par Savienības pieļautu attieksmi būtu Savienības interesēs, tā var pieņemt īstenošanas aktu, lai apstiprinātu izlīgumu. Minēto īstenošanas aktu pieņem saskaņā ar 22. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru.
2. Ja izlīgumā iespējamas citas darbības, nevis naudas summas samaksa, attiecīgi piemēro šādām darbībām paredzētās procedūras.
14. pants
Izlīgumi strīdos par dalībvalsts pilnībā vai daļēji pieļautu attieksmi, ja Savienība vēlas panākt izlīgumu
1. Ja Savienība ir atbildētāja strīdā par attieksmi, kuru pilnībā vai daļēji pieļāvusi dalībvalsts, un Komisija uzskata, ka strīda izlīgums būtu Savienības finanšu interesēs, Komisija vispirms apspriežas ar attiecīgo dalībvalsti, ievērojot 6. pantu. Dalībvalsts arī var uzsākt šādu apspriešanos ar Komisiju.
2. Ja Komisija un attiecīgā dalībvalsts vienojas par izlīgumu strīdā, attiecīgā dalībvalsts cenšas vienoties ar Komisiju par visiem izlīguma panākšanai un īstenošanai nepieciešamajiem aspektiem.
3. Ja Savienība ir atbildētāja strīdā, saskaņā ar kuru dalībvalstij būtu finansiāla atbildība un kurā Savienībai nav nekādas finansiālas atbildības, vienīgi attiecīgā dalībvalsts var panākt izlīgumu, ievērojot 15. pantu.
4. Ja Savienība ir atbildētāja, ievērojot 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu, Komisija var pēc apspriešanās, ievērojot 6. panta 1. punktu, nolemt panākt izlīgumu strīdā, ja izlīgums ir Savienības finanšu interesēs. Pieņemot minēto lēmumu, Komisija sniedz pilnīgu un izsvērtu ar faktiem pamatotu analīzi un juridisko argumentāciju, apliecinot Savienības finanšu intereses.
5. Ja Savienība ir atbildētāja strīdā, ievērojot 9. panta 2. punktu, kas attiecas vienīgi uz Savienības finansiālo atbildību un kurā nevienai dalībvalstij nav nekādas finansiālas atbildības, Komisija var nolemt panākt izlīgumu strīdā.
6. Ja Savienība ir atbildētāja strīdā, ievērojot 9. panta 2. punktu, kas attiecas uz Savienības un kādas dalībvalsts finansiālo atbildību, Komisija nevar panākt izlīgumu strīdā bez attiecīgās dalībvalsts piekrišanas. Attiecīgā dalībvalsts var iesniegt pilnu analīzi par ierosinātā izlīguma ietekmi uz tās finanšu interesēm. Ja dalībvalsts nepiekrīt izlīgumam strīdā, Komisija tik un tā var nolemt panākt izlīgumu ar noteikumu, ka šādam izlīgumam nav nekādas ietekmes uz attiecīgās dalībvalsts finansēm vai budžetu, balstoties uz pilnīgu un izsvērtu ar faktiem pamatotu analīzi un juridisko argumentāciju, ņemot vērā dalībvalsts analīzi un apliecinot Savienības un attiecīgās dalībvalsts finanšu intereses. Minētajā gadījumā 19. pantu nepiemēro.
7. Izlīguma noteikumos saskaņā ar 4., 5. un 6. punktu neietver citas darbības no attiecīgās dalībvalsts puses, kā vien naudas summas samaksu.
8. Jebkādus izlīgumus saskaņā ar šo pantu apstiprina ar īstenošanas aktiem. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 22. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru.
15. pants
Izlīgumi strīdos par dalībvalsts pilnībā vai daļēji pieļautu attieksmi, ja dalībvalsts vēlas panākt izlīgumu
1. Ja Savienība ir atbildētāja strīdā tikai par dalībvalsts pieļautu attieksmi, attiecīgā dalībvalsts var ierosināt panākt izlīgumu šādos gadījumos:
a)
attiecīgā dalībvalsts uzņemas visu no izlīguma izrietošo iespējamo finansiālo atbildību;
b)
jebkura vienošanās par izlīgumu ir izpildāma tikai pret attiecīgo dalībvalsti; un
c)
izlīguma noteikumi ir atbilstīgi Savienības tiesību aktiem.
2. Komisija un attiecīgā dalībvalsts sāk apspriešanos, lai novērtētu dalībvalsts nodomu panākt izlīgumu.
3. Attiecīgā dalībvalsts paziņo Komisijai izlīguma vienošanās projektu. Tiek uzskatīts, ka Komisija ir piekritusi izlīguma projektam, ja vien tā 90 dienu laikā pēc tam, kad dalībvalsts ir paziņojusi izlīguma vienošanās projektu, nenolemj citādi, izmantojot īstenošanas aktu, kas pieņemts saskaņā ar 22. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru, pamatojoties uz to, ka izlīguma projekts neatbilst visiem šā panta 1. punktā minētajiem nosacījumiem. Kad izlīguma projektu pieņem, Komisija veic visus vajadzīgos pasākumus, lai izlīguma vienošanās būtu efektīva.
16. pants
Izlīgumi strīdos par dalībvalsts daļēji pieļautu attieksmi, ja minētā dalībvalsts vēlas panākt izlīgumu
1. Ja Savienība ir atbildētāja strīdā par attieksmi, kuru daļēji pieļāvusi dalībvalsts, un dalībvalsts uzskata, ka strīda izlīgums būtu tās finanšu interesēs, tā vispirms apspriežas ar Komisiju, ievērojot 6. pantu.
2. Ja Komisija un attiecīgā dalībvalsts vienojas par izlīgumu strīdā, attiecīgā dalībvalsts cenšas vienoties ar Komisiju par visiem izlīguma panākšanai un īstenošanai nepieciešamajiem aspektiem.
3. Gadījumā, ja Komisija nepiekrīt izlīgumam strīdā, Komisija var pieņemt lēmumu noraidīt izlīgumu, balstoties uz pilnīgu un izsvērtu ar faktiem pamatotu analīzi un juridisko argumentāciju, kas dalībvalstij sniegta, izmantojot īstenošanas aktu. Minēto īstenošanas aktu pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta 22. panta 3. punktā.
V NODAĻA
PIESPRIESTO GALĪGO SUMMU VAI IZLĪGUMA SUMMU SAMAKSA
17. pants
Darbības joma
Šo nodaļu piemēro, ja strīdā kā atbildētāja rīkojas Savienība.
18. pants
Procedūra piespriesto summu vai izlīguma summu samaksai
1. Prasītājs, kurš saskaņā ar nolīgumu ieguvis piespriesto galīgo summu, var iesniegt Komisijai pieprasījumu par šīs piespriestās summas samaksu. Komisija visas šādas piespriestās summas samaksā, izņemot gadījumus, kad attiecīgā dalībvalsts, ievērojot 12. pantu, ir uzņēmusies finansiālo atbildību, - tādā gadījumā piespriesto summu maksā dalībvalsts.
2. Ja, ievērojot 13. vai 14. pantu, izlīgums nav reģistrēts spriedumā, prasītājs var iesniegt Komisijai pieprasījumu samaksāt izlīguma summu. Komisija visas šādas izlīguma summas samaksā attiecīgajos izlīguma nolīgumā noteiktajos termiņos.
19. pants
Piemērojamā procedūra, ja nav vienošanās par finansiālo atbildību
1. Ja, ievērojot 9. pantu, kā atbildētāja rīkojas Savienība un Komisija uzskata, ka attiecīgā piespriestā summa vai izlīguma summa, vai no šķīrējtiesas procesa izrietošās izmaksas saskaņā ar izlīgumu daļēji vai pilnībā būtu jāmaksā attiecīgajai dalībvalstij, pamatojoties uz 3. panta 1. punktā noteiktajiem kritērijiem, tiek piemērota šā panta 2. līdz 5. punktā izklāstītā procedūra.
2. Komisija un attiecīgā dalībvalsts nekavējoties sāk apspriešanos, lai panāktu vienošanos par attiecīgās dalībvalsts un vajadzības gadījumā par Savienības finansiālo atbildību.
3. Trīs mēnešu laikā pēc tam, kad Komisija ir saņēmusi prasību samaksāt piespriesto galīgo summu vai izlīguma summu, vai no šķīrējtiesas procesa izrietošās izmaksas, Komisija pieņem attiecīgajai dalībvalstij adresētu lēmumu, nosakot summu, kas jāmaksā minētajai dalībvalstij. Komisija informē Eiropas Parlamentu un Padomi par šādu lēmumu un tā finansiālo argumentāciju.
4. Ja attiecīgā dalībvalsts divu mēnešu laikā kopš 3. punktā minētā lēmuma stāšanās spēkā neiebilst pret Komisijas noteikto, tā Savienības budžetam kompensē samaksāto piespriesto summu vai izlīguma summu, vai no šķīrējtiesas procesa izrietošās izmaksas ne vēlāk kā sešu mēnešu laikā pēc Komisijas lēmuma stāšanās spēkā. Attiecīgā dalībvalsts samaksā procentus, kas aprēķināti, piemērojot tādu likmi, kāda ir piemērojama citām summām, kas ir parāds Savienības budžetam.
5. Ja attiecīgā dalībvalsts iebilst un Komisija nepiekrīt dalībvalsts iebildumiem, Komisija sešu mēnešu laikā pēc dalībvalsts iebildumu saņemšanas pieņem lēmumu, ar ko pieprasa, lai attiecīgā dalībvalsts kompensē Komisijas samaksāto summu un procentus, kas aprēķināti, piemērojot tādu likmi, kāda piemērojama citām summām, kas ir parāds Savienības budžetam.
6. Komisijas lēmumus, ievērojot 3. un 5. punktu, publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
20. pants
No šķīrējtiesas procesa izrietošo izmaksu samaksa avansā
1. Komisija var pieņemt lēmumu, ar ko attiecīgajai dalībvalstij uzliek pienākumu Savienības budžetā veikt maksājumus avansā, kas segtu no šķīrējtiesas procesa izrietošās paredzamās vai faktiski radušās izmaksas. Šāds lēmums par finanšu iemaksām ir samērīgs, ņemot vērā 3. pantā noteiktos kritērijus.
2. Tādā apmērā, kādā no šķīrējtiesas procesa izrietošās izmaksas šķīrējtiesa piespriež par labu Savienībai un kādā attiecīgā dalībvalsts ir periodiski segusi no šķīrējtiesas procesa izrietošās izmaksas, Komisija nodrošina, ka šīs izmaksas tiek pārskaitītas atpakaļ dalībvalstij, kas tās ir samaksājusi avansā, kopā ar procentiem, kas aprēķināti, piemērojot tādu likmi, kādu piemēro citām summām, kas ir parāds Savienības budžetam.
21. pants
Dalībvalsts veikts maksājums
Tiek uzskatīts, ka summa, ko dalībvalsts atmaksā Savienības budžetam vai iemaksā Savienības budžetā par piespriestās summas vai izlīguma summas samaksu vai par no šķīrējtiesas procesa izrietošo izmaksu, tostarp šīs regulas 20. panta 1. punktā minēto izmaksu, samaksu, ir iekšējs piešķirts ieņēmums tādā nozīmē, kā to paredz 21. panta 4. punkts Regulā (ES, Euratom) Nr. 966/2012. To var izmantot, lai segtu izdevumus, kas izriet no nolīgumiem, kuri noslēgti, ievērojot LESD 218. pantu, kuros paredzēta ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršana, vai lai papildinātu apropriācijas, ar kurām sākotnēji tika nodrošināta piespriestās summas vai izlīguma summas samaksa vai no šķīrējtiesas procesa izrietošo izmaksu segšana.
VI NODAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
22. pants
Komiteju procedūra
1. Komisijai palīdz Ieguldījumu nolīgumu komiteja, kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1219/2012 (4). Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 izpratnē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 4. pantu.
3. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
23. pants
Ziņojumi un pārskati
1. Komisija regulāri iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei sīki izstrādātu ziņojumu par šīs regulas darbību. Minētajā ziņojumā ietver visu būtisko informāciju, tostarp norādot pret Savienību vai tās dalībvalstīm celto prasību uzskaitījumu, ar tiem saistītos procesus, nolēmumus un finansiālo ietekmi uz Savienības budžetu. Pirmo ziņojumu iesniedz līdz 2019. gada 18. septembrim. Turpmākos ziņojumus iesniedz reizi trijos gados.
2. Komisija reizi gadā iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei sarakstu, kurā ietverti no prasītājiem saņemtie pieprasījumi sākt apspriešanos, to prasījumi un šķīrējtiesas nolēmumi.
3. Komisija kopā ar 1. punktā minēto ziņojumu, balstoties uz saviem secinājumiem, var iesniegt Eiropas Parlamentam un Padomei priekšlikumu par šīs regulas grozīšanu.
24. pants
Strīdi saskaņā ar nolīgumiem, kas noslēgti pirms šīs regulas stāšanās spēkā
Attiecībā uz strīdiem saskaņā ar nolīgumiem, uz kuriem attiecas 1. pants un kas ir noslēgti pirms 2014. gada 17. septembra, šo regulu piemēro vienīgi strīdiem, kuros prasība ir iesniegts šķīrējtiesā pēc 2014. gada 17. septembra un kas ir saistīti ar pieļauto attieksmi pēc 2014. gada 17. septembra.
25. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2014. gada 23. jūlijā


Input:
REGULAMENTUL (UE) NR. 1298/2013 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI
din 11 decembrie 2013
de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului în ceea ce privește alocarea financiară din Fondul social european pentru anumite state membre
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 177,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European,
după consultarea Comitetului Regiunilor,
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (1),
întrucât:
(1)
În contextul negocierilor privind cadrul financiar multianual pentru perioada 2014-2020, ar trebui abordate anumite probleme care decurg din rezultatul final al negocierilor.
(2)
În reuniunea sa din 27 și 28 iunie 2013, Consiliul European a considerat că ar trebui găsită o soluție bugetară pentru a aborda aceste aspecte pentru statele membre cele mai afectate, și anume Franța, Italia și Spania.
(3)
Având în vedere criza economică actuală, pentru a consolida coeziunea economică, socială și teritorială a Uniunii și ca o contribuție la efortul special necesar pentru a aborda problemele specifice ale șomajului, în special șomajul în rândul tinerilor, precum și problema sărăciei și a excluziunii sociale în Franța, Italia și Spania, ar trebui majorate alocările din Fondul social european (FSE) destinate respectivelor state membre pentru anul 2013.
(4)
Pentru a stabili sumele ce urmează a fi alocate statelor membre în cauză în temeiul anexei I la Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (2), ar trebui adaptate dispozițiile care stabilesc resursele globale ale fondurilor pentru cele trei obiective la care acestea contribuie, precum și anexa II la respectivul regulament, care stabilește metodologia și criteriile utilizate pentru distribuirile anuale orientative ale creditelor de angajament pentru statele membre.
(5)
Pentru a asigura eficacitatea majorării creditelor de angajament pentru anul 2013 și pentru a facilita punerea în aplicare a programelor operaționale, ar trebui să se țină cont de capacitatea de absorbție a statelor membre în cauză în ceea ce privește obiectivele de convergență și de competitivitate regională și ocupare a forței de muncă ale fondurilor.
(6)
Pentru a asigura programelor operaționale suficient timp pentru a beneficia de alocări suplimentare FSE, este, de asemenea, necesar să se prelungească termenul pentru angajamentele bugetare referitoare la programele operaționale care trebuie să beneficieze de noile sume prevăzute în anexa II la Regulamentul (CE) nr. 1083/2006.
(7)
Dat fiind că aceste credite de angajament se referă la anul 2013, prezentul regulament ar trebui să intre în vigoare în regim de urgență.
(8)
Prin urmare, Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 ar trebui modificat în consecință,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 se modifică după cum urmează:
1.
Articolul 18 se modifică după cum urmează:
(a)
la alineatul (1), primul paragraf se înlocuiește cu următorul text:
„Resursele disponibile pentru angajamentul din partea fondurilor pentru perioada 2007-2013 sunt de 308 542 551 107 EUR, la prețurile din 2004, în conformitate cu defalcarea anuală prezentată în anexa I.”;
(b)
alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:
„(3) Sumele menționate la punctele (12)-(30) și la punctul (32) din anexa II sunt incluse în sumele menționate la articolele 19, 20 și 21 și trebuie identificate clar în documentele de programare.”;
2.
Articolele 19 și 20 se înlocuiesc cu următorul text:
„Articolul 19
Resurse pentru obiectivul de convergență
Resursele globale pentru obiectivul de convergență se ridică la 81,53 % din resursele menționate la articolul 18 alineatul (1) (și anume un total de 251 543 760 146 EUR) și sunt repartizate între diferitele componente după cum urmează:
(a)
70,50 % (și anume un total de 177 338 880 991 EUR) pentru finanțarea menționată la articolul 5 alineatul (1), utilizându-se populația eligibilă, prosperitatea regională, prosperitatea națională și nivelul de șomaj drept criterii de calculare a defalcărilor indicative pe stat membru;
(b)
4,98 % (și anume un total de 12 521 289 405 EUR) pentru susținerea tranzitorie și specifică menționată la articolul 8 alineatul (1), utilizându-se populația eligibilă, prosperitatea regională, prosperitatea națională și nivelul de șomaj drept criterii de calculare a defalcărilor indicative pe stat membru;
(c)
23,23 % (și anume un total de 58 433 589 750 EUR) pentru finanțarea menționată la articolul 5 alineatul (2), utilizându-se populația, prosperitatea națională și suprafața drept criterii de calculare a defalcărilor indicative pe stat membru și
(d)
1,29 % (și anume un total de 3 250 000 000 EUR) pentru susținerea tranzitorie și specifică menționată la articolul 8 alineatul (3).
Articolul 20
Resurse pentru obiectivul de concurență regională și ocupare a forței de muncă
Resursele globale pentru obiectivul de concurență regională și ocupare a forței de muncă se ridică la 15,96 % din resursele menționate la articolul 18 alineatul (1) (și anume un total de 49 239 337 841 EUR) și sunt repartizate între diferitele componente după cum urmează:
(a)
78,91 % (și anume un total de 38 854 031 211 EUR) pentru finanțarea menționată la articolul 6, utilizându-se populația eligibilă, prosperitatea regională, nivelul de șomaj, rata de ocupare și densitatea populației drept criterii de calculare a defalcărilor indicative pe stat membru și
(b)
21,09 % (și anume un total de 10 385 306 630 EUR) pentru susținerea tranzitorie și specifică menționată la articolul 8 alineatul (2), utilizându-se populația eligibilă, prosperitatea regională, prosperitatea națională și nivelul de șomaj drept criterii de calculare a defalcărilor indicative pe stat membru.”
3.
La articolul 21 alineatul (1), elementul de frază introductiv se înlocuiește cu următorul text:
„Resursele globale pentru obiectivul de cooperare teritorială europeană se ridică la 2,51 % din resursele menționate la articolul 18 alineatul (1) (și anume un total de 7 759 453 120 EUR) și, cu excepția sumei menționate la punctul (22) din anexa II, sunt repartizate între diferitele componente după cum urmează:”
4.
La articolul 75 se introduce următorul alineat:
„(1b) Prin derogare de la alineatul (1), angajamentele bugetare pentru sumele menționate la punctul (32) din anexa II se efectuează până la data de 30 iunie 2014.”
5.
Anexa I se înlocuiește cu următorul text:
„ANEXA I
Defalcarea anuală a creditelor de angajament pentru perioada 2007-2013
(menționată la articolul 18)
(în EUR, la prețurile din 2004)
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
42 863 000 000
43 318 000 000
43 862 000 000
43 860 000 000
44 073 000 000
44 723 000 000
45 843 551 107”;
6.
La anexa II se adaugă următorul punct:
„32.
Pentru anul 2013, un pachet suplimentar de 125 513 290 EUR în cadrul FSE va fi alocat după cum urmează: 83 675 527 EUR vor fi alocați Franței, 25 102 658 EUR vor fi alocați Italiei și 16 735 105 EUR vor fi alocați Spaniei.”
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Strasbourg, 11 decembrie 2013.


Input:
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 306/2014,
annettu 25 päivänä maaliskuuta 2014,
kiinteistä tuontiarvoista tiettyjen hedelmien ja vihannesten tulohinnan määrittämiseksi
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 22 päivänä lokakuuta 2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (1),
ottaa huomioon neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostealan osalta 7 päivänä kesäkuuta 2011 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 543/2011 (2) ja erityisesti sen 136 artiklan 1 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 543/2011 säädetään Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen tulosten soveltamiseksi perusteista, joiden mukaan komissio vahvistaa kolmansista maista tapahtuvan tuonnin kiinteät arvot mainitun asetuksen liitteessä XVI olevassa A osassa luetelluille tuotteille ja ajanjaksoille.
(2)
Kiinteä tuontiarvo lasketaan joka työpäivä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 543/2011 136 artiklan 1 kohdan mukaisesti ottaen huomioon päivittäin vaihtuvat tiedot. Sen vuoksi tämän asetuksen olisi tultava voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Asetuksen (EU) N:o 543/2011 136 artiklassa tarkoitetut kiinteät tuontiarvot vahvistetaan tämän asetuksen liitteessä.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 25 päivänä maaliskuuta 2014.


Input:
РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1050/2012 НА КОМИСИЯТА
от 8 ноември 2012 година
за изменение на Регламент (ЕС) № 231/2012 за определяне на спецификации на добавките в храните, включени в списъците в приложения II и III към Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на полиглицитоловия сироп
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно добавките в храните (1), и по-специално член 14 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1331/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. за установяване на обща разрешителна процедура за добавките в храните, ензимите в храните и ароматизантите в храните (2), и по-специално член 7, параграф 5 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕС) № 231/2012 на Комисията (3) определя спецификациите на добавките в храните, включени в списъците в приложения II и III към Регламент (ЕО) № 1333/2008.
(2)
Европейският орган за безопасност на храните („Органът“) изрази становището си относно безопасността на полиглицитоловия сироп при употребата му като добавка в храните, като разгледа спецификациите, предложени от заявителя на 24 ноември 2009 г. (4) Тази добавка в храните впоследствие бе разрешена въз основа на специфични употреби и беше обозначена с номер E 964 с Регламент (ЕС) № 1049/2012 на Комисията от 8 ноември 2012 г. за изменение на приложение II към Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на употребата на полиглицитолов сироп в няколко категории храни (5). Поради това следва да се приемат спецификации на посочената добавка в храните.
(3)
Необходимо е да се вземат под внимание спецификациите и техниките на анализ на добавките, предложени от Съвместния експертен комитет на ФАО/СЗО по добавките в храните.
(4)
Поради това Регламент (ЕС) № 231/2012 следва да бъде съответно изменен.
(5)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните и нито Европейският парламент, нито Съветът възразиха срещу тях,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Приложението към Регламент (ЕС) № 231/2012 се изменя в съответствие с приложението към настоящия регламент.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 8 ноември 2012 година.


Input:
REGLAMENTO DE EJECUCIÓN (UE) No 1200/2014 DE LA COMISIÓN
de 6 de noviembre de 2014
por el que se establecen valores de importación a tanto alzado para la determinación del precio de entrada de determinadas frutas y hortalizas
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea,
Visto el Reglamento (CE) no 1308/2013 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 17 de diciembre de 2013, por el que se crea la organización común de mercados de los productos agrarios y por el que se derogan los Reglamentos (CEE) no 922/72, (CEE) no 234/79, (CE) no 1037/2001 y (CE) no 1234/2007 (1),
Visto el Reglamento de Ejecución (UE) no 543/2011 de la Comisión, de 7 de junio de 2011, por el que se establecen disposiciones de aplicación del Reglamento (CE) no 1234/2007 del Consejo en los sectores de las frutas y hortalizas y de las frutas y hortalizas transformadas (2), y, en particular, su artículo 136, apartado 1,
Considerando lo siguiente:
(1)
El Reglamento de Ejecución (UE) no 543/2011 establece, en aplicación de los resultados de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay, los criterios para que la Comisión fije los valores de importación a tanto alzado de terceros países correspondientes a los productos y períodos que figuran en el anexo XVI, parte A, de dicho Reglamento.
(2)
De acuerdo con el artículo 136, apartado 1, del Reglamento de Ejecución (UE) no 543/2011, el valor de importación a tanto alzado se calcula cada día hábil teniendo en cuenta datos que varían diariamente. Por lo tanto, el presente Reglamento debe entrar en vigor el día de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
En el anexo del presente Reglamento quedan fijados los valores de importación a tanto alzado a que se refiere el artículo 136 del Reglamento de Ejecución (UE) no 543/2011.
Artículo 2
El presente Reglamento entrará en vigor el día de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 6 de noviembre de 2014.


Input:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 1383/2014,
18. detsember 2014,
millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 55/2008, millega kehtestatakse ühepoolsed kaubandussoodustused Moldova Vabariigi suhtes
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 207 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (1)
ning arvestades järgmist:
(1)
Nõukogu määrusega (EÜ) nr 55/2008 (2) on kehtestatud ühepoolsete kaubandussoodustuste erikava Moldova Vabariigi suhtes. Kõnealuse kavaga võimaldatakse kõikidele Moldova Vabariigist pärit toodetele vaba juurdepääs liidu turule, välja arvatud teatavatele kõnealuse määruse I lisas loetletud põllumajandustoodetele, mille puhul on antud piiratud soodustused kas tariifikvootide piires tollimaksudest vabastamise või tollimaksude vähendamise kujul.
(2)
Euroopa naabruspoliitika (ENP), ELi-Moldova ENP tegevuskava ja idapartnerluse raames on Moldova Vabariik seadnud endale lennukad eesmärgid liiduga poliitiliste sidemete ja edasise majandusintegratsiooni arendamisel. Samuti on Moldova Vabariik juba teinud suuri edusamme õigusaktide ühtlustamisel, mille tulemuseks on suurem kooskõla liidu õigusaktide ja standarditega.
(3)
Ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Moldova Vabariigi vaheline assotsieerimisleping (3) (edaspidi „assotsieerimisleping”), mis sisaldab põhjaliku ja laiaulatusliku vabakaubanduspiirkonna loomist, kirjutati alla 27. juunil 2014 ning lepingu ajutine kohaldamine algas 1. septembril 2014.
(4)
Ühepoolsete kaubandussoodustuste erikava kohaldatakse kuni 31. detsembrini 2015.
(5)
Selleks et pakkuda Moldova Vabariigile oma toetust kooskõlas ENP, idapartnerluse ja assotsieerimislepingu eesmärkidega ning võimaldada talle ligitõmbavat ja usaldusväärset värske õuna, värske ploomi ja värske lauaviinamarja eksporditurgu, tuleks tollimaksuvabade tariifikvootidega täiendavalt soodustada nende toodete importi Moldova Vabariigist liitu.
(6)
Samuti on vaja muuta teatavaid määruse (EÜ) nr 55/2008 lisas esitatud CN-koode, et võtta arvesse nõukogu määruse (EMÜ) nr 2658/87 (4) I lisasse komisjoni rakendusmäärusega (EL) nr 1001/2013 (5) tehtud muudatusi.
(7)
Käesolev määrus peaks jõustuma järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas, et ettevõtjad saaksid täiendavatest soodustustest kasu niipea kui võimalik.
(8)
Pidades silmas kõnealuste toodete tootmise hooajalist suurenemist, on asjakohane kohaldada täiendavaid soodustusi alates 1. augustist 2014.
(9)
Määrust (EÜ) nr 55/2008 tuleks seepärast vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Määruse (EÜ) nr 55/2008 I lisa tabel 1 asendatakse käesoleva määruse lisas esitatud tekstiga.
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub selle Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.
Seda kohaldatakse alates 1. augustist 2014.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 18. detsember 2014


Input:
DECISÃO DE EXECUÇÃO DA COMISSÃO
de 29 de novembro de 2013
que aprova programas anuais e plurianuais de erradicação, controlo e vigilância de determinadas doenças animais e zoonoses, apresentados pelos Estados-Membros para 2014 e anos subsequentes, bem como a participação financeira da União nesses programas
[notificada com o número C(2013) 8417]
(2013/722/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta a Decisão 2009/470/CE do Conselho, de 25 de maio de 2009, relativa a determinadas despesas no domínio veterinário (1), nomeadamente o artigo 27.o, n.o 5,
Considerando o seguinte:
(1)
A Decisão 2009/470/CE define os procedimentos que regulam a participação financeira da União em programas de erradicação, controlo e vigilância de determinadas doenças animais e zoonoses.
(2)
Além disso, o artigo 27.o, n.o 1, da Decisão 2009/470/CE prevê a introdução de uma ação financeira da União para efeitos do reembolso das despesas efetuadas pelos Estados-Membros com o financiamento dos programas nacionais de erradicação, controlo e vigilância das doenças animais e zoonoses enumeradas no anexo I dessa decisão.
(3)
A Decisão 2008/341/CE da Comissão, de 25 de abril de 2008, que define critérios comunitários relativos aos programas de erradicação, controlo e vigilância de certas doenças e zoonoses animais (2), determina que, para que sejam aprovados ao abrigo das ações financeiras da União, os programas apresentados pelos Estados-Membros devem preencher, pelo menos, os critérios definidos no anexo daquela decisão.
(4)
O Regulamento (CE) n.o 999/2001 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 22 de maio de 2001, que estabelece regras para a prevenção, o controlo e a erradicação de determinadas encefalopatias espongiformes transmissíveis (3), prevê programas anuais de vigilância de encefalopatias espongiformes transmissíveis (EET) em bovinos, ovinos e caprinos, a levar a cabo pelos Estados-Membros.
(5)
A Diretiva 2005/94/CE do Conselho, de 20 de dezembro de 2005, relativa a medidas comunitárias de luta contra a gripe aviária (4), também prevê programas de vigilância de aves de capoeira e aves selvagens a efetuar pelos Estados-Membros, destinados a contribuir, nomeadamente com base em avaliações de risco atualizadas com regularidade, para o conhecimento da ameaça que constituem as aves selvagens relativamente a um eventual vírus da gripe de origem aviária nas aves. Esses programas anuais de vigilância, bem como o seu financiamento, também devem ser aprovados.
(6)
Certos Estados-Membros apresentaram à Comissão programas anuais e plurianuais de erradicação, controlo e vigilância de doenças animais, programas de inspeções de prevenção de zoonoses e programas anuais de erradicação e vigilância de determinadas encefalopatias espongiformes transmissíveis (EET), relativamente aos quais desejam receber uma participação financeira da União.
(7)
Tendo em conta a importância desses programas para a realização dos objetivos da União em matéria de saúde pública e animal, é conveniente fixar a participação financeira da União nas despesas efetuadas pelos Estados-Membros em causa na aplicação das medidas referidas na presente decisão, até ao montante máximo estabelecido para cada programa.
(8)
Embora a situação epidemiológica das EET na União tenha melhorado significativamente nos últimos anos, a vigilância das EET orientada para subpopulações animais específicas continua a ser de grande importância para a obtenção de uma perspetiva fiável sobre a prevalência e a evolução das EET nos Estados-Membros e, ao mesmo tempo, para verificar a eficácia das medidas preventivas aplicadas. Por conseguinte, é apropriado fixar uma contribuição da União a 100 % das despesas dos Estados-Membros com a realização de determinados testes laboratoriais para a vigilância das EET, ao abrigo dos programas aprovados.
(9)
Os programas de erradicação da raiva em alguns Estados-Membros estão agora em vias de alcançar o objetivo de erradicação desta importante ameaça para a saúde pública, ao passo que, noutros Estados-Membros, desempenham um papel essencial na prevenção da reintrodução da doença no resto da União. Importa manter um nível mais elevado de participação financeira da União, a 75 %, a fim de apoiar os esforços dos Estados-Membros para erradicar esta doença o mais rapidamente possível.
(10)
Determinados Estados-Membros que têm aplicado com sucesso os programas de erradicação da raiva cofinanciados há vários anos partilham fronteiras terrestres com países terceiros onde aquela doença subsiste. Para erradicar definitivamente a raiva, é necessário efetuar determinadas atividades de vacinação no território daqueles países terceiros adjacentes à União. É conveniente prestar apoio total às atividades nas áreas adjacentes desses países terceiros através de uma participação financeira da União de 100 % para os custos de aquisição e distribuição de vacinas orais.
(11)
Para garantir que todos os Estados-Membros infetados pela raiva continuam, sem interrupção, as atividades de vacinação oral previstas nos seus programas, é necessário permitir a possibilidade de pagamento de adiantamentos até 60 % do montante máximo estabelecido para cada programa, a pedido do Estado-Membro em causa e sob reserva da disponibilidade de dotações.
(12)
A peste suína clássica tem sido detetada desde 2012 na população de javalis selvagens numa zona da Letónia que faz fronteira com a Federação da Rússia e a Bielorrússia. A Decisão de Execução 2013/427/UE da Comissão (5) atribuiu uma participação financeira de emergência da União para 2013, para a vacinação oral de javalis selvagens contra a peste suína clássica em zonas da Bielorrússia adjacentes às zonas infetadas na Letónia, com vista a controlar a propagação da infeção e impedir a reinfeção do território da Letónia. Convém manter o apoio a estas atividades na Bielorrússia através de uma participação financeira da União de 100 % para os custos pertinentes do projeto.
(13)
Devido à situação epidemiológica específica e aos problemas financeiros, técnicos e administrativos encontrados para executar adequadamente o programa de erradicação da brucelose ovina e caprina na Grécia, convém prever um nível de financiamento reforçado para certas medidas e apoiar a remuneração de profissionais privados e de pessoal sazonal para assegurar a correta execução do referido programa.
(14)
A presença de peste suína africana na Sardenha constitui uma ameaça de propagação da doença a outras zonas na União através da circulação ilegal de produtos ou animais. Para minimizar o risco, convém aprovar uma medida de apoio financeiro à Itália para a aplicação de controlos reforçados nos portos e aeroportos da Sardenha.
(15)
A Comissão examinou os programas anuais e plurianuais apresentados pelos Estados-Membros, tanto do ponto de vista veterinário, como do ponto de vista financeiro. Aqueles programas cumprem a legislação veterinária pertinente da União e, nomeadamente, os critérios definidos na Decisão 2008/341/CE.
(16)
As medidas elegíveis para apoio financeiro da União encontram-se definidas na atual decisão de execução da Comissão. No entanto, em casos considerados adequados, a Comissão informou por escrito os Estados-Membros das limitações à elegibilidade de determinadas medidas em termos do número máximo de atividades realizadas ou em termos das áreas geográficas abrangidas pelos programas.
(17)
Tendo em conta a importância dos programas anuais e plurianuais para a realização dos objetivos da União em matéria de saúde animal e pública, assim como a obrigatoriedade da aplicação dos programas em matéria de EET e de gripe aviária em todos os Estados-Membros, é conveniente fixar a taxa adequada da participação financeira da União para o reembolso das despesas a efetuar pelos Estados-Membros em causa com as medidas referidas na presente decisão, até um montante máximo estabelecido para cada programa.
(18)
Em conformidade com o artigo 84.o do Regulamento (UE, Euratom) n.o 966/2012 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 25 de outubro de 2012, relativo às disposições financeiras aplicáveis ao orçamento geral da União e que revoga o Regulamento (UE, Euratom) n.o 1605/2002 (6), e com o artigo 94.o do Regulamento Delegado (UE) n.o 1268/2012 da Comissão, de 29 de outubro de 2012, sobre as normas de execução do Regulamento (UE, Euratom) n.o 966/2012 do Parlamento Europeu e do Conselho, relativo às disposições financeiras aplicáveis ao orçamento geral da União (7), a autorização de despesas a cargo do orçamento da União deve ser precedida de uma decisão de financiamento que estabelece os elementos essenciais da ação que envolve as despesas e que é adotada pela instituição ou pelas autoridades por ela delegadas.
(19)
Para efeitos de simplificação e redução dos encargos administrativos relativos à gestão financeira dos programas pelos Estados-Membros e pela Comissão, é conveniente aplicar um sistema de custos unitários para determinar a participação da União nas atividades elegíveis de amostragem e realização de testes no âmbito dos programas aprovados.
(20)
As medidas previstas na presente decisão estão em conformidade com o parecer do Comité Permanente da Cadeia Alimentar e da Saúde Animal,
ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
CAPÍTULO I
Artigo 1.o
Definições
Para efeitos da presente decisão de execução, entende-se por:
a) Amostragem de animais domésticos: o procedimento de recolha de material biológico dos animais na exploração por ou em nome da autoridade competente para a realização dos testes laboratoriais;
b) Amostragem de bandos de aves de capoeira: a recolha de amostras no meio ambiente provenientes de um bando de aves de capoeira, realizada por ou em nome da autoridade competente, no âmbito de um programa de controlo de determinadas salmonelas zoonóticas;
c) Teste, análise ou prova: o procedimento realizado numa amostra num laboratório para detetar, diagnosticar ou avaliar a presença ou a ausência de agentes da doença, a evolução da doença ou a suscetibilidade a um determinado agente de doença;
d) Prova de tuberculina: prova cutânea de tuberculina, como se define no anexo B, ponto 2, da Diretiva 64/432/CEE do Conselho (8), no âmbito de um programa de erradicação da tuberculose bovina.
Artigo 2.o
Brucelose bovina
1. São aprovados os programas de erradicação da brucelose bovina apresentados pela Espanha, Croácia, Itália, Portugal e Reino Unido para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. A participação financeira da União:
a)
É fixada em 50 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 1, alínea a), e ponto 4, alínea a), para:
i)
a amostragem de animais domésticos,
ii)
os testes de Rosa de Bengala,
iii)
os testes de fixação do complemento;
b)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar por cada Estado-Membro referido no n.o 1 para:
i)
os testes SAT até um máximo de 0,25 EUR em média por teste,
ii)
os testes ELISA até um máximo de 0,5 EUR em média por teste,
iii)
os testes bacteriológicos até um máximo de 10 EUR em média por teste,
iv)
a aquisição de vacinas até um máximo de 0,50 EUR em média por dose,
v)
a indemnização a pagar aos proprietários pelo valor dos respetivos animais abatidos no âmbito dos referidos programas até um máximo de 375 EUR em média por animal;
c)
E não pode exceder os seguintes montantes:
i)
4 900 000 EUR para a Espanha,
ii)
150 000 EUR para a Croácia,
iii)
2 715 000 EUR para a Itália,
iv)
805 000 EUR para Portugal,
v)
1 355 000 EUR para o Reino Unido.
Artigo 3.o
Tuberculose bovina
1. São aprovados os programas de erradicação da tuberculose bovina apresentados pela Irlanda, Espanha, Croácia, Itália, Portugal e Reino Unido para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. A participação financeira da União aos Estados-Membros referidos no n.o 1, com exceção da Irlanda:
a)
É fixada em 50 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 3 e ponto 4, alínea b), para:
i)
as provas de tuberculina,
ii)
os testes de interferão-gama;
b)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar por cada Estado-Membro referido no n.o 1 para:
i)
os testes bacteriológicos até um máximo de 10 EUR em média por teste,
ii)
a indemnização a pagar aos proprietários pelo valor dos respetivos animais abatidos no âmbito dos referidos programas até um máximo de 375 EUR em média por animal;
c)
E não pode exceder os seguintes montantes:
i)
11 780 000 EUR para a Espanha,
ii)
330 000 EUR para a Croácia,
iii)
4 570 000 EUR para a Itália,
iv)
1 035 000 EUR para Portugal,
v)
31 000 000 EUR para o Reino Unido.
3. A contribuição financeira da União para a Irlanda:
a)
É fixada em 50 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 4, alínea b), para os testes de interferão-gama;
b)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar pela Irlanda com a indemnização a pagar aos proprietários pelo valor dos respetivos animais abatidos no âmbito dos referidos programas até um máximo de 375 EUR em média por animal;
c)
Não pode exceder 7 390 000 EUR.
Artigo 4.o
Brucelose ovina e caprina
1. São aprovados os programas de erradicação da brucelose ovina e caprina apresentados pela Grécia, Espanha, Croácia, Itália, Chipre e Portugal, para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. A participação financeira da União aos Estados-Membros referidos no n.o 1, com exceção da Grécia:
a)
É fixada em 50 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 1, alínea b), e ponto 4, alínea c), para:
i)
a amostragem de animais domésticos,
ii)
os testes de Rosa de Bengala,
iii)
os teste de fixação do complemento;
b)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar por cada Estado-Membro referido no n.o 1 para:
i)
os testes bacteriológicos até um máximo de 10 EUR em média por teste,
ii)
a aquisição de vacinas até um máximo de 0,50 EUR em média por dose,
iii)
a indemnização a pagar aos proprietários pelo valor dos respetivos animais abatidos no âmbito dos referidos programas até um máximo de 50 EUR em média por animal;
c)
E não pode exceder os seguintes montantes:
i)
7 715 000 EUR para a Espanha,
ii)
385 000 EUR para a Croácia,
iii)
3 925 000 EUR para a Itália,
iv)
175 000 EUR para Chipre,
v)
1 125 000 EUR para Portugal.
3. A contribuição financeira da União para a Grécia:
a)
É fixada em 75 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 4, alínea c), para:
i)
os teste de Rosa de Bengala,
ii)
os testes de fixação do complemento;
b)
É fixada em 75 % das despesas elegíveis a efetuar com:
i)
os testes bacteriológicos até um máximo de 15 EUR em média por teste,
ii)
a aquisição de vacinas até um máximo de 0,75 EUR em média por dose,
iii)
a remuneração de profissionais privados que levam a cabo a vacinação e as atividades de amostragem no âmbito do programa,
iv)
os salários do pessoal sazonal especialmente recrutado para gerir os dados sobre a execução das medidas do programa em causa;
c)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar com a indemnização a pagar aos proprietários pelo valor dos respetivos animais abatidos no âmbito do referido programa até um máximo de 50 EUR em média por animal; e
d)
Não pode exceder 3 290 000 EUR.
Artigo 5.o
Febre catarral ovina em regiões endémicas ou de alto risco
1. Os programas de erradicação e vigilância da febre catarral ovina apresentados pela Bélgica, Bulgária, Alemanha, Estónia, Grécia, Espanha, França, Itália, Letónia, Lituânia, Malta, Áustria, Polónia, Portugal, Roménia, Eslovénia, Eslováquia e Finlândia, são aprovados para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. A participação financeira da União:
a)
É fixada em 50 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 1, alínea c), e ponto 4, alínea d), para:
i)
a amostragem de animais domésticos,
ii)
os testes ELISA,
iii)
os testes de PCR;
b)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar por cada Estado-Membro referido no n.o 1, pela aquisição de vacinas, num máximo de 0,50 EUR em média por dose;
c)
Não pode exceder os seguintes montantes:
i)
11 000 EUR para a Bélgica,
ii)
7 000 EUR para a Bulgária,
iii)
70 000 EUR para a Alemanha,
iv)
3 000 EUR para a Estónia,
v)
75 000 EUR para a Grécia,
vi)
590 000 EUR para a Espanha,
vii)
170 000 EUR para a França,
viii)
350 000 EUR para a Itália,
ix)
15 000 EUR para a Letónia,
x)
8 000 EUR para a Lituânia,
xi)
5 000 EUR para Malta,
xii)
5 000 EUR para a Áustria,
xiii)
25 000 EUR para a Polónia,
xiv)
125 000 EUR para Portugal,
xv)
35 000 EUR para a Roménia,
xvi)
13 000 EUR para a Eslovénia,
xvii)
25 000 EUR para a Eslováquia,
xviii)
5 000 EUR para a Finlândia.
Artigo 6.o
Salmonelas zoonóticas
1. São aprovados os programas anuais de controlo de determinadas salmonelas zoonóticas em efetivos de reprodução, de poedeiras e de frangos de carne da espécie Gallus gallus e em bandos de perus (Meleagris gallopavo) apresentados pela Bulgária, Dinamarca, Alemanha, Estónia, Irlanda, Grécia, França, Croácia, Itália, Chipre, Letónia, Luxemburgo, Hungria, Malta, Países Baixos, Áustria, Portugal, Roménia, Eslovénia, Eslováquia e Reino Unido para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. É aprovado o programa anual de controlo de determinadas salmonelas zoonóticas em bandos de perus (Meleagris gallopavo) apresentado pela Polónia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
3. É aprovado o programa anual de controlo de determinadas salmonelas zoonóticas em bandos de reprodução da espécie Gallus gallus apresentados pela República Checa para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
4. É aprovado o programa plurianual de controlo de determinadas salmonelas zoonóticas em efetivos de poedeiras e de frangos de carne da espécie Gallus gallus e em bandos de perus (Meleagris gallopavo) apresentado pela República Checa para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2016.
5. É aprovado o programa plurianual de controlo de determinadas salmonelas zoonóticas em efetivos de reprodução, de poedeiras e de frangos de carne da espécie Gallus gallus e em bandos de perus (Meleagris gallopavo) apresentado pela Espanha para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2016.
6. É aprovado o programa plurianual de controlo de determinadas salmonelas zoonóticas em bandos de reprodução, de poedeiras e de frangos de carne da espécie Gallus gallus apresentados pela Polónia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2016.
7. É aprovado o programa plurianual de controlo de determinadas salmonelas zoonóticas em bandos de reprodução e de poedeiras da espécie Gallus gallus apresentados pela Bélgica para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2019.
8. A contribuição financeira da União para 2014:
a)
É fixada em 50 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 2 e ponto 4, alínea e), para:
i)
a amostragem de bandos de aves de capoeira,
ii)
os testes bacteriológicos,
iii)
os testes de serotipagem,
iv)
os testes para verificar a eficácia da desinfeção,
v)
os testes para a deteção de agentes antimicrobianos;
b)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar por cada Estado-Membro referido nos n.os 1 a 7 para:
i)
a aquisição de vacinas até um máximo de 0,05 EUR em média por dose,
ii)
a indemnização a atribuir aos proprietários pelo valor:
-
das aves de reprodução da espécie Gallus gallus abatidas, até um máximo de 4 EUR em média por ave,
-
das aves poedeiras da espécie Gallus gallus abatidas, até um máximo de 2,20 EUR em média por ave,
-
das perus progenitores de reprodução da espécie Meleagris gallopavo abatidos, até um máximo de 12 EUR em média por ave,
-
dos ovos para incubação destruídos das aves progenitoras de reprodução da espécie Gallus gallus, até um máximo de 0,20 EUR em média por ovo,
-
dos ovos de mesa destruídos da espécie Gallus gallus, até um máximo de 0,04 EUR em média por ovo,
-
dos ovos para incubação destruídos das aves progenitoras de reprodução da espécie Meleagris gallopavo, até um máximo de 0,40 EUR em média por ovo;
c)
E não pode exceder os seguintes montantes:
i)
1 070 000 EUR para a Bélgica,
ii)
50 000 EUR para a Bulgária,
iii)
175 000 EUR para o programa da República Checa referido no n.o 3,
iv)
710 000 EUR para o programa da República Checa referido no n.o 4,
v)
90 000 EUR para a Dinamarca,
vi)
1 335 000 EUR para a Alemanha,
vii)
20 000 EUR para a Estónia,
viii)
25 000 EUR para a Irlanda,
ix)
620 000 EUR para a Grécia,
x)
760 000 EUR para a Espanha,
xi)
860 000 EUR para a França,
xii)
160 000 EUR para a Croácia,
xiii)
550 000 EUR para a Itália,
xiv)
95 000 EUR para Chipre,
xv)
240 000 EUR para a Letónia,
xvi)
10 000 EUR para o Luxemburgo,
xvii)
1 940 000 EUR para a Hungria,
xviii)
30 000 EUR para Malta,
xix)
2 700 000 EUR para os Países Baixos,
xx)
1 190 000 EUR para a Áustria,
xxi)
20 000 EUR para o programa da Polónia referido no n.o 2,
xxii)
2 610 000 EUR para o programa da Polónia referido no n.o 6,
xxiii)
35 000 EUR para Portugal,
xxiv)
1 170 000 EUR para a Roménia,
xxv)
35 000 EUR para a Eslovénia,
xxvi)
970 000 EUR para a Eslováquia,
xxvii)
40 000 EUR para o Reino Unido.
Artigo 7.o
Peste suína clássica
1. São aprovados os programas de controlo e vigilância da peste suína clássica apresentados pela Bulgária, Alemanha, França, Croácia, Letónia, Hungria, Roménia e Eslováquia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. A participação financeira da União:
a)
É fixada em 50 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 1, alínea d), e ponto 4, alínea f), para:
i)
a amostragem de animais domésticos,
ii)
os testes ELISA,
iii)
os testes de PCR,
iv)
os testes virológicos;
b)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar por cada Estado-Membro referido no n.o 1 para:
i)
a entrega de javalis selvagens às autoridades para a realização de testes laboratoriais até um máximo de 5 EUR em média por animal,
ii)
a aquisição de vacinas até um máximo de 0,50 EUR em média por dose;
c)
Não pode exceder os seguintes montantes:
i)
150 000 EUR para a Bulgária,
ii)
670 000 EUR para a Alemanha,
iii)
15 000 EUR para a França,
iv)
65 000 EUR para a Croácia,
v)
295 000 EUR para a Letónia,
vi)
40 000 EUR para a Hungria,
vii)
1 435 000 EUR para a Roménia,
viii)
345 000 EUR para a Eslováquia.
3. Sem prejuízo do disposto no n.o 2, alíneas a) e b), para a parte do programa da Letónia que será implementada na Bielorrússia, a participação financeira da União para 2014:
a)
Apenas é concedida para as despesas elegíveis decorrentes da aquisição de iscos com vacinas orais, até um máximo de 1 EUR em média por dose;
b)
É fixada em 100 %; e
c)
Não pode exceder 135 000 EUR.
Artigo 8.o
Doença vesiculosa dos suínos
1. É aprovado o programa de erradicação da doença vesiculosa dos suínos apresentado pela Itália para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. A participação financeira da União:
a)
É fixada em 50 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 1, alínea e), para a amostragem de animais domésticos;
b)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar pela Itália com:
i)
os testes ELISA até um máximo de 1 EUR em média por teste,
ii)
os testes PCR até um máximo de 5 EUR em média por teste,
iii)
os testes virológicos até um máximo de 10 EUR em média por teste,
c)
Não pode exceder 790 000 EUR para a Itália.
Artigo 9.o
Gripe aviária nas aves de capoeira e aves selvagens
1. São aprovados os programas de vigilância anuais da gripe aviária nas aves de capoeira e nas aves selvagens apresentados pela Bélgica, Bulgária, Dinamarca, Alemanha, Estónia, Irlanda, Grécia, Espanha, França, Croácia, Itália, Chipre, Letónia, Lituânia, Luxemburgo, Hungria, Malta, Áustria, Portugal, Roménia, Eslovénia, Eslováquia, Finlândia, Suécia e Reino Unido para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. São aprovados os programas plurianuais de vigilância da gripe aviária nas aves de capoeira e nas aves selvagens, apresentados pela República Checa e pela Polónia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2016.
3. É aprovado o programa plurianual de vigilância da gripe aviária nas aves de capoeira e nas aves selvagens, apresentado pelos Países Baixos para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017.
4. A contribuição financeira da União para 2014:
a)
É fixada em 50 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 1, alínea f), e ponto 4, alínea g), para:
i)
a amostragem de aves domésticas,
ii)
os testes ELISA,
iii)
os testes de imunodifusão em gel de ágar,
iv)
o teste de inibição da hemaglutinação para H5/H7,
v)
os testes de isolamento do vírus,
vi)
os testes de PCR;
b)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar por cada Estado-Membro referido nos n.os 1 a 3, pela entrega de aves selvagens às autoridades para a realização de testes laboratoriais no âmbito da vigilância passiva, até um máximo de 5 EUR em média por ave;
c)
Não pode exceder os seguintes montantes:
i)
50 000 EUR para a Bélgica,
ii)
25 000 EUR para a Bulgária,
iii)
20 000 EUR para a República Checa,
iv)
50 000 EUR para a Dinamarca,
v)
55 000 EUR para a Alemanha,
vi)
5 000 EUR para a Estónia,
vii)
70 000 EUR para a Irlanda,
viii)
15 000 EUR para a Grécia,
ix)
65 000 EUR para a Espanha,
x)
120 000 EUR para a França,
xi)
75 000 EUR para a Croácia,
xii)
905 000 EUR para a Itália,
xiii)
20 000 EUR para Chipre,
xiv)
20 000 EUR para a Letónia,
xv)
10 000 EUR para a Lituânia,
xvi)
10 000 EUR para o Luxemburgo,
xvii)
160 000 EUR para a Hungria,
xviii)
5 000 EUR para Malta,
xix)
160 000 EUR para os Países Baixos,
xx)
25 000 EUR para a Áustria,
xxi)
95 000 EUR para a Polónia,
xxii)
25 000 EUR para Portugal,
xxiii)
260 000 EUR para a Roménia,
xxiv)
45 000 EUR para a Eslovénia,
xxv)
25 000 EUR para a Eslováquia,
xxvi)
40 000 EUR para a Finlândia,
xxvii)
30 000 EUR para a Suécia,
xxviii)
135 000 EUR para o Reino Unido.
Artigo 10.o
Encefalopatias espongiformes transmissíveis
1. São aprovados os programas de vigilância e erradicação de determinadas encefalopatias espongiformes transmissíveis (EET) apresentados pela Bélgica, Bulgária, República Checa, Dinamarca, Alemanha, Estónia, Irlanda, Espanha, França, Croácia, Itália, Chipre, Letónia, Lituânia, Hungria, Malta, Países Baixos, Áustria, Polónia, Portugal, Roménia, Eslovénia, Eslováquia, Finlândia e Suécia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. São aprovados os programas plurianuais de vigilância e erradicação de determinadas encefalopatias espongiformes transmissíveis apresentados pela Grécia e pelo Luxemburgo para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2015.
3. É aprovado o programa plurianual de vigilância e erradicação de determinadas encefalopatias espongiformes transmissíveis apresentado pelo Reino Unido para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2018.
4. A participação financeira da União:
a)
É fixada em 100 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 4, alínea h), para:
i)
os testes rápidos em bovinos, realizados com vista a cumprir os requisitos do artigo 12.o, n.o 2, e do anexo III, capítulo A, parte I, pontos 2.1 e 3, do Regulamento (CE) n.o 999/2001,
ii)
os testes rápidos em bovinos, realizados com vista a cumprir os requisitos do anexo III, capítulo A, parte I, ponto 2.2, do Regulamento (CE) n.o 999/2001, no âmbito dos programas da Bulgária, Croácia e Roménia ou no âmbito dos programas de outros Estados-Membros referidos nos pontos 1 a 3, em bovinos originários de Estados-Membros não incluídos no anexo da Decisão 2009/719/CE da Comissão (9) ou de países terceiros,
iii)
os testes rápidos em ovinos e caprinos:
-
em conformidade com o disposto no artigo 12.o, n.o 2, no anexo III, capítulo A, parte II, ponto 5, e no anexo VII do Regulamento (CE) n.o 999/2001,
-
até um número necessário para cumprir os requisitos mínimos estabelecidos no anexo III, capítulo A, parte II, pontos 2 e 3,
iv)
as análises moleculares primárias discriminatórias, realizadas como previsto no anexo X, capítulo C, ponto 3.2, alínea c), subalínea i), do Regulamento (CE) n.o 999/2001;
b)
É fixada em 75 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 4, alínea h), para os testes rápidos em bovinos, realizados a fim de cumprir os requisitos do anexo III, capítulo A, parte I, ponto 2.2, do Regulamento (CE) n.o 999/2001, não abrangidas pela alínea a), subalínea ii);
c)
É fixada em 100 % das despesas elegíveis a efetuar por cada Estado-Membro referido nos n.os 1 a 3 para:
i)
os testes de confirmação, que não os testes rápidos, como se refere no anexo X, capítulo C, do Regulamento (CE) n.o 999/2001, até um máximo de 50 EUR em média por teste,
ii)
os testes de genotipagem, até um máximo de 6 EUR em média por teste;
d)
É fixada em 50 % das despesas a efetuar pelos Estados-Membros para a indemnização dos proprietários dos animais para:
-
o abate e a destruição de bovinos, até um máximo de 500 EUR em média por animal,
-
o abate e destruição de ovinos e caprinos, até um máximo de 70 EUR em média por animal,
-
o abate obrigatório de ovinos e caprinos em conformidade com o anexo VII, capítulo B, ponto 2.2.2. alíneas b) e c), do Regulamento (CE) n.o 999/2001, até um máximo de 50 EUR em média por animal; e
e)
Não pode exceder os seguintes montantes:
i)
260 000 EUR para a Bélgica,
ii)
310 000 EUR para a Bulgária,
iii)
250 000 EUR para a República Checa,
iv)
235 000 EUR para a Dinamarca,
v)
2 390 000 EUR para a Alemanha,
vi)
45 000 EUR para a Estónia,
vii)
660 000 EUR para a Irlanda,
viii)
1 355 000 EUR para a Grécia,
ix)
1 525 000 EUR para a Espanha,
x)
7 615 000 EUR para a França,
xi)
2 115 000 EUR para a Itália,
xii)
355 000 EUR para a Croácia,
xiii)
1 060 000 EUR para Chipre,
xiv)
65 000 EUR para a Letónia,
xv)
55 000 EUR para a Lituânia,
xvi)
30 000 EUR para o Luxemburgo,
xvii)
660 000 EUR para a Hungria,
xviii)
15 000 EUR para Malta,
xix)
435 000 EUR para os Países Baixos,
xx)
345 000 EUR para a Áustria,
xxi)
1 220 000 EUR para a Polónia,
xxii)
475 000 EUR para Portugal,
xxiii)
1 675 000 EUR para a Roménia,
xxiv)
115 000 EUR para a Eslovénia,
xxv)
170 000 EUR para a Eslováquia,
xxvi)
100 000 EUR para a Finlândia,
xxvii)
105 000 EUR para a Suécia,
xxviii)
1 475 000 EUR para o Reino Unido.
Artigo 11.o
Raiva
1. São aprovados os programas anuais de erradicação da raiva apresentados pela Bulgária, Estónia, Itália, Lituânia, Hungria, Polónia, Roménia e Eslováquia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. É aprovado o programa plurianual de erradicação da raiva apresentado pela Grécia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2015.
3. São aprovados os programas plurianuais de erradicação da raiva apresentados pela Letónia e pela Finlândia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2016.
4. É aprovado o programa plurianual de erradicação da raiva apresentado pela Croácia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2018.
5. É aprovado o programa plurianual de erradicação da raiva apresentado pela Eslovénia para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2019.
6. A contribuição financeira da União para 2014:
a)
É fixada em 75 % do custo unitário definido no anexo I, ponto 4, alínea i), para:
i)
os testes de anticorpos fluorescentes (FAT),
ii)
os testes ELISA;
b)
É fixada em 75 % das despesas elegíveis a efetuar por cada Estado-Membro referido no n.o 1 para:
i)
a entrega de animais selvagens às autoridades para a realização de testes laboratoriais até um máximo de 10 EUR em média por animal,
ii)
os testes de deteção de biomarcadores, até um máximo de 7,50 EUR em média por teste,
iii)
o isolamento e a caracterização do vírus da raiva até um máximo de 30 EUR em média por investigação,
iv)
a titulação do vírus contido numa amostra de iscos com vacina, até um máximo de 75 EUR em média por amostra testada de iscos com vacina,
v)
a aquisição de iscos com vacinas, até um máximo de 0,60 EUR em média por isco,
vi)
a distribuição de iscos com vacina oral, até um máximo de 0,35 EUR em média por isco;
c)
Não pode exceder os seguintes montantes:
i)
1 790 000 EUR para a Bulgária,
ii)
3 210 000 EUR para a Grécia,
iii)
510 000 EUR para a Estónia,
iv)
165 000 EUR para a Itália,
v)
1 700 000 EUR para a Croácia,
vi)
1 225 000 EUR para a Letónia,
vii)
2 600 000 EUR para a Lituânia,
viii)
1 970 000 EUR para a Hungria,
ix)
7 470 000 EUR para a Polónia,
x)
5 500 000 EUR para a Roménia,
xi)
800 000 EUR para a Eslovénia,
xii)
285 000 EUR para a Eslováquia.
xiii)
250 000 EUR para a Finlândia,
7. Sem prejuízo do disposto no n.o 6, alíneas a) e b), para a parte dos programas da Estónia, Letónia, Lituânia, Polónia e Finlândia que será implementada fora dos territórios destes Estados-Membros, a participação financeira da União para 2014:
a)
Apenas é concedida para as despesas elegíveis decorrentes da aquisição e distribuição de iscos com vacina oral;
b)
É fixada em 100 %; e
c)
Não pode exceder:
i)
110 000 EUR para a parte do programa da Estónia implementado na Federação Russa,
ii)
475 000 EUR para a parte do programa da Letónia implementado na Bielorrússia,
iii)
1 570 000 EUR para a parte do programa da Lituânia implementado na Bielorrússia,
iv)
1 500 000 EUR para a parte do programa da Polónia implementado na Ucrânia,
v)
660 000 EUR para a parte do programa da Polónia implementado na Bielorrússia,
vi)
95 000 EUR para a parte do programa da Finlândia implementado na Federação Russa.
8. Os montantes máximos a reembolsar pelas despesas elegíveis referidas no n.o 7 não podem exceder em média, para fins de aquisição e distribuição de iscos com vacina oral, 0,95 EUR por dose.
9. Não obstante o disposto no artigo 13.o, n.o 2, para os programas referidos no presente artigo:
a)
A Comissão, a pedido do Estado-Membro em questão, pode pagar um adiantamento não superior a 60 % do montante máximo especificado num prazo de três meses a contar da data de receção do pedido;
b)
As despesas elegíveis referidas no n.o 7 são elegíveis se forem pagas pelas autoridades do país terceiro em cujo território as atividades foram implementadas e se um relatório final e um pedido de pagamento tiverem sido apresentados ao Estado-Membro em causa.
Artigo 12.o
Peste suína africana
1. É aprovada uma participação financeira a favor da Itália para a aplicação de medidas reforçadas de controlo nos portos e aeroportos da Sardenha com vista à prevenção da propagação da peste suína africana para o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
2. A participação financeira da União:
a)
É fixada em 50 % das despesas elegíveis a efetuar pela Itália na execução das medidas referidas no n.o 1;
b)
Não pode exceder 50 000 EUR.
CAPÍTULO II
DISPOSIÇÕES GERAIS E FINAIS
Artigo 13.o
1. A participação financeira da União, prevista nos artigos 2.o a 11.o, será feita na proporção especificada nos referidos artigos:
a)
Dos custos unitários fixados para cada programa indicado no anexo I;
b)
Das despesas elegíveis limitadas às despesas indicadas no anexo II.
2. Apenas serão elegíveis para cofinanciamento através de uma participação financeira da União as despesas efetuadas com a realização dos programas anuais ou plurianuais referidos nos artigos 2.o a 12.o e pagas antes da apresentação do relatório final pelos Estados-Membros.
Artigo 14.o
1. As despesas apresentadas pelos Estados-Membros para obter a participação financeira da União devem ser expressas em euros e não incluir o imposto sobre o valor acrescentado nem outros impostos.
2. Sempre que as despesas de um Estado-Membro sejam efetuadas numa moeda que não o euro, o Estado-Membro em causa deve convertê-la em euros aplicando a taxa de câmbio mais recente definida pelo Banco Central Europeu antes do primeiro dia do mês em que o Estado-Membro apresenta o pedido.
Artigo 15.o
1. A participação financeira da União no que respeita aos programas anuais e plurianuais referidos nos artigos 2.o a 12.o é concedida desde que o Estado-Membro em causa:
a)
Execute as atividades e medidas conforme descritas nos programas aprovados;
b)
Execute os programas em conformidade com as disposições relevantes da legislação da União, incluindo regras em matéria de autorização de introdução no mercado de medicamentos veterinários e em matéria de concorrência e de adjudicação de contratos públicos;
c)
Aplique até 1 de janeiro de 2014 as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias à execução total dos programas a partir de 1 de janeiro de 2014;
d)
Apresente à Comissão os relatórios intercalares técnico e financeiro relativos aos programas, em conformidade com o artigo 27.o, n.o 7, alínea a), da Decisão 2009/470/CE e o artigo 3.o da Decisão 2008/940/CE da Comissão (10);
e)
Transmita um relatório pormenorizado anual à Comissão relativo aos programas, em conformidade com o artigo 27.o, n.o 7, alínea b), da Decisão 2009/470/CE e o artigo 4.o da Decisão 2008/940/CE;
f)
Não apresente mais pedidos no sentido de novas participações da União nestas medidas, nem tenha apresentado previamente tais pedidos.
2. Se um Estado-Membro não respeitar as exigências previstas no n.o 1, a Comissão pode reduzir a participação financeira da União em função da natureza e da gravidade da infração, bem como do prejuízo financeiro decorrente para a União.
Artigo 16.o
A presente decisão constitui uma decisão de financiamento na aceção do artigo 84.o do Regulamento Financeiro.
Artigo 17.o
A presente decisão de financiamento está sujeita à disponibilidade das dotações previstas no projeto de orçamento para 2014 após a adoção do orçamento pela Autoridade Orçamental ou, se o orçamento não for adotado, conforme previsto no regime dos duodécimos provisórios.
Artigo 18.o
A presente decisão é aplicável a partir de 1 de janeiro de 2014.
Artigo 19.o
Os destinatários da presente decisão são os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 29 de novembro de 2013.


Input:
RÅDETS AFGØRELSE
af 7. november 2014
om den holdning, der skal indtages på Den Europæiske Unions vegne i administrationsudvalget for De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa om udkastet til et nyt regulativ om brint- og brændselscellekøretøjer
(2014/832/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114 sammenholdt med artikel 218, stk. 9,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Unionen har ved Rådets afgørelse 97/836/EF (1) tiltrådt overenskomsten under De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (FN/ECE) om indførelse af ensartede tekniske forskrifter for hjulkøretøjer samt udstyr og dele, som kan monteres og/eller benyttes på hjulkøretøjer, samt vilkårene for gensidig anerkendelse af godkendelser, der er meddelt på grundlag af sådanne forskrifter (»Overenskomst af 1958 som revideret«).
(2)
De standardiserede krav i udkastet til det nye FN/ECE-regulativ om brint- og brændselscellekøretøjer, tilsigter at fjerne de tekniske hindringer for samhandelen med motorkøretøjer og dele dertil mellem de kontraherende parter i »overenskomsten af 1958 som revideret« og at sikre, at sådanne køretøjer og komponenter yder en høj grad af sikkerhed og beskyttelse.
(3)
Den holdning, som skal indtages på Unionens vegne i administrationsudvalget for overenskomsten af 1958 som revideret om vedtagelse af nævnte udkast til FN/ECE-regulativ, bør fastlægges -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den holdning, der skal indtages på Den Europæiske Unions vegne i administrationsudvalget for overenskomsten af 1958 som revideret, skal være at stemme for udkastet til et nyt FN/ECE-regulativ om brint- og brændselscellekøretøjer, som foreligger i dokument ECE TRANS/ WP.29/2014/78.
Artikel 2
Denne afgørelse træder i kraft på dagen for vedtagelsen.
Udfærdiget i Bruxelles, den 7. november 2014.


Input:
DIRECTIVE 2013/52/UE DE LA COMMISSION
du 30 octobre 2013
modifiant la directive 96/98/CE du Conseil relative aux équipements marins
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu la directive 96/98/CE du Conseil du 20 décembre 1996 relative aux équipements marins (1), et notamment son article 17,
considérant ce qui suit:
(1)
Aux fins de la directive 96/98/CE, les conventions internationales et les normes d’essai doivent s’appliquer dans leur version actualisée.
(2)
Plusieurs amendements aux conventions internationales et aux normes d’essai internationales applicables sont entrés en vigueur depuis l’adoption du dernier acte législatif modifiant la directive 96/98/CE. Il y a lieu d’intégrer ces modifications dans la directive 96/98/CE.
(3)
Au cours de la même période, l’Organisation maritime internationale et les organismes européens de normalisation ont également adopté des normes, y compris des normes d’essai détaillées, pour plusieurs équipements figurant dans l’annexe A.2 de la directive 96/98/CE ou qui, bien que non mentionnés dans cette annexe, sont considérés comme entrant en ligne de compte pour l’application de ladite directive. Il convient dès lors, selon le cas, d’inclure lesdits équipements dans l’annexe A.1 ou de les transférer de l’annexe A.2 dans l’annexe A.1.
(4)
Il convient donc de modifier la directive 96/98/CE en conséquence.
(5)
Il est raisonnable de permettre que les équipements nouvellement soumis aux exigences harmonisées en vertu de la présente directive et fabriqués avant l’expiration du délai fixé pour la mise en œuvre de la présente directive soient mis sur le marché et placés à bord des navires battant pavillon d’un État membre pendant une période transitoire.
(6)
Les mesures prévues par la présente directive sont conformes à l’avis du comité pour la sécurité maritime et la prévention de la pollution par les navires (COSS),
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
L’annexe A de la directive 96/98/CE est remplacée par le texte de l’annexe de la présente directive.
Article 2
Un équipement classé dans l’annexe A.1, première colonne, comme ayant été transféré de l’annexe A.2, qui a été fabriqué avant le 4 décembre 2014 conformément aux procédures d’approbation de type déjà en vigueur avant cette date à l’intérieur du territoire d’un État membre, peut être maintenu sur le marché et conservé à bord d’un navire de l’Union européenne jusqu’au 4 décembre 2016.
Article 3
1. Les États membres adoptent et publient les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive au plus tard le 4 décembre 2014. Ils en informent immédiatement la Commission.
Ils appliquent ces dispositions à compter du 4 décembre 2014.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d’une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu’ils adoptent dans le domaine couvert par la présente directive.
Article 4
La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Article 5
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 30 octobre 2013.